Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року Справа№200/1367/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Зарубіна Максима Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

26 лютого 2026 року адвокат Зарубін Максим Миколайович в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Національної поліції в Донецькій області:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у невключені до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та доплату грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки (42 дні), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки (42 дні), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації, щомісячної додаткової винагороди, запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.
За змістом викладеного відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, яка за своєю правовою природою, є додатковим видом грошового забезпечення, та яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану. Також, позивач зазначає, що відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки у кількості (42 дні). При цьому, останній вважає, що розрахунок компенсації має здійснюватися з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації, щомісячної додаткової винагороди, запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168. Крім того, позивач стверджує, що у відповідності до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» йому повинна була нараховуватись та виплачуватись індексація грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року, що не було здійснено відповідачем.
Відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог, обґрунтував це тим, що грошова компенсація за невикористані щорічні основну та додаткову оплачувані відпустки позивачеві нарахована та виплачена у повному обсязі. Відповідач зауважив, що нормами спеціального законодавства не передбачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, та позивач під час проходження служби в поліції з питання надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій у 2017-2019 роках не звертався. Також, відповідач зазначив, що до листопада 2017 року не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки лише згідно зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з листопада 2017 року грошове забезпечення поліцейських включено до переліку доходів осіб, чиї грошові доходи підлягають індексації та які одержані в гривнях на території України, і не мають разового характеру.
Крім того, відповідач наголошує, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, є окремим видом винагороди, який виплачується на період дії воєнного стану, тобто, має тимчасовий характер, а відтак не є складовою грошового забезпечення поліцейського з якого провадиться нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані відпустки.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
Відповідач, Головне управління Національної поліції в Донецькій області (код ЄДРПОУ 40109058), у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно зі статтею 43 КАС України має адміністративну процесуальну дієздатність.
Позивач має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , що видано Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області 11 жовтня 2017 року. Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Позивач проходив службу в Національній поліції України у період з 07 листопада 2015 року по 08 грудня 2025 року, що підтверджується матеріалами справи.
Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05 грудня 2025 року №548 o/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 08 грудня 2025 року, встановивши йому у грудні 2025 року премію у розмірі 212,106%. Вислуга років на 08 грудня 2025 року складає: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги – 26 років 09 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні – 37 років 01 місяць 10 днів. Вважати невикористаними відпустки: за 2015 рік - у кількості 03 діб, за 2016 рік у кількості 02 діб, за 2017 рік - у кількості 02 діб, за 2022 рік - у кількості 17 діб, за 2023 рік - у кількості 17 діб, за 2024 рік - у кількості 03 діб, за фактично відпрацьований час 2025 року - у кількості 13 діб.
Відповідно до повідомлення про нараховані суми при звільненні ОСОБА_1 нараховано компенсацію за 57 діб невикористаної щорічної відпустки в сумі 52302,73 грн. (із розрахунку: посадовий оклад 2400,00 грн. + оклад за спеціальне звання 1800,00 грн. + надбавка за стаж служби 2100,00 грн. (50%) – надбавка за специфічні умови проходження служби 2520,00 грн. (40%) + премія 18707,75 грн. (212,106%) = 27527,75 грн./30 днів *57 діб). При звільненні нараховано одноразову грошову допомогу в сумі 178930,39 грн. (із розрахунку: посадовий оклад 2400,00 грн. + оклад за спеціальне звання 1800,00 грн. + надбавка за стаж служби 2100,00 грн. (40%) + надбавка за специфічні умови проходження служби 2520,00 грн. (40%)+ премія 18707,75 грн. (212,106%)= 27527,75 грн. *25% *26 років).
18 лютого 2026 року представник позивача в інтересах останнього звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області із адвокатським запитом вих.№3/26, в якому серед іншого просив надати наступну інформацію:
- чи надавались ОСОБА_1 під час проходження служби в органах Національної поліції в Донецькій області в період з 2017 по 2025 роки додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій. якщо надавались, вказати кількість використаних діб;
- чи нараховувалась ОСОБА_1 грошова компенсація при звільненні за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017 - 2025 роки;
- чи виплачувалась індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби з 2015 по 2025 роки. Якщо ні, прошу зазначити коли саме та причини невиплати. Також прошу зазначити, який базовий місяць використовувався при розрахунку та виплаті індексації за вказаний період, та прошу надати помісячні розрахунки нарахованих та/або виплачених сум індексації з 2015 по 2025 роки;
- чи враховувались при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені та грошової компенсації за невикористані відпустки суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінетів Міністрів України від 24 лютого 2022 року №168.
21 лютого 2026 року Головне управління Національної поліції в Донецькій області листом вих.№24аз/12/01-2026 «Щодо надання інформації» надало відповідь на адвокатський запит від 18 лютого 2026 року №3/26 щодо надання інформації стосовно колишнього працівника ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 , в якому зазначило наступне.
«Стосовно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій, ОСОБА_1 за період 2017-2025 роки повідомляємо наступне.
Частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським регламентуються Законом України «Про Національну поліцію» (далі – Закон) та постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».
Пунктом 2 статті 94 Закону визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Так, наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок).
За юридичною термінологією нормативно-правовий акт є офіційним письмовим документом, який приймається уповноваженим органом, установлює, змінює або скасовує норми права.
Статтею 117 Конституції України закріплено, що нормативно-правові акти міністерств підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законом. Державна реєстрація полягає у тому, що такі нормативно-правові акти проходять правову експертизу на відповідність Конституції України, законам України та іншим актам законодавства. Порядок затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260, пройшов таку експертизу і зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799.
Видатки, пов`язані з набранням чинності Наказу, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті на утримання Національної поліції.
Законом «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні:
щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;
щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Законом не передбачено виплату грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій.
Відповідно до пункту 8 розділу III Порядку, виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять:
1) посадовий оклад;
2) оклад за спеціальним званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);
4) премії;
5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Наказом ГУНП в Донецькій області від 05 грудня 2025 року №548 о/с ОСОБА_1 було звільнено за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) з 08 грудня 2025 року, з встановленим розміром премії у грудні 2025 року у розмірі 212,106%. Вислуга років станом на 08 грудня 2025 року складає: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги – 26 років 09 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні – 37 років 01 місяць 10 днів. Вважати невикористаними відпустки: за 2015 рік у кількості 03 доби, за 2016 рік у кількості 02 доби, за 2017 рік у кількості 02 доби, за 2022 рік у кількості 17 діб, за 2023 рік у кількості 17 діб, за 2024 рік у кількості 03 доби, за фактично відпрацьований час 2025 року у кількості 13 діб.
Враховуючи вищевикладене, при звільненні ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за невикористані відпустки: за 2015 рік у кількості 03 доби, за 2016 рік у кількості 02 доби, за 2017 рік у кількості 02 доби, за 2022 рік у кількості 17 діб, за 2023 рік у кількості 17 діб, за 2024 рік у кількості 03 доби, за фактично відпрацьований час 2025 року у кількості 13 діб в сумі 52302,73 грн (із розрахунку: посадовий оклад 2400,00 грн + оклад за спеціальне звання 1800,00 грн + надбавка за стаж служби 2100,00 грн (50%) + надбавка за специфічні умови проходження служби 2520,00 грн (40%)+ премія 18707,75 грн (212,106%)= 27527,75 грн / 30 календарних днів х 57 діб). Після надходження відповідного фінансування з Державного бюджету України, із відрахуванням обов`язкових податків та зборів (військовий збір 5%), на особистий картковий рахунок, відкритий в AT «Ощадбанк», перераховано кошти в сумі 49687,59 грн.
Відповідно до статті 92 Закону «Про Національну поліцію» поліцейським, крім щорічних оплачуваних відпусток, надаються також додаткові відпустки відповідно до законодавства про відпустки.
Закон України «Про відпустки» серед видів відпусток передбачає «інші додаткові відпустки, передбачені законодавством».
Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка строком 14 календарних днів на рік. Право на таку відпустку має особа, яка набула статусу учасника бойових дій. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.
Порядком не передбачено виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій.
Стосовно включення до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану відпустку сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», повідомляємо наступне.
Згідно з пунктом 2 розділу VIII Порядку поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, установлені наказами на день звільнення.
Так, при звільненні ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в сумі 178930,39 грн (із розрахунку: посадовий оклад 2400,00 грн + оклад за спеціальним званням 1800,00 грн + надбавка за стаж служби 2100,00 грн (50%) + надбавка за специфічні умови проходження служби 2520,00 грн (40%) + премія 18707,75 (212,106%) = 27527,75 х 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби х 26 повних календарних років, визначених для виплати одноразової грошової допомоги. Після надходження відповідного фінансування з Державного бюджету України, із відрахуванням обов`язкових податків та зборів (військовий збір 5%), на особистий картковий рахунок, відкритий в AT «Ощадбанк», перераховано кошти в сумі 169983,87 грн.
З огляду на зміст пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди. Таке тлумачення вказаної норми підтверджується й подальшим підходом Держави до вказаної виплати.
Так, пунктом 15 Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 листопада 2022 року №775, визначено, що додаткова винагорода є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Отже, постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року №168 запроваджена додаткова винагорода, яка носить тимчасовий характер. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року №168, до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова компенсація за дні невикористаних відпусток та одноразова грошова допомога при звільненні.
Крім того, у постанові від 26 вересня 2025 року у справі №300/4692/23 Верховний Суд України сформулював ключову правову позицію щодо цієї категорії спорів, підтвердивши, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюються розміри одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.
Суд звернув увагу, що Постанова №168 запровадила додатковий вид грошового забезпечення виключно на період дії воєнного стану, а її правова природа не дозволяє віднести таку виплату до постійних складових місячного грошового забезпечення. Верховний Суд також підкреслив, що законодавець відніс зазначену виплату до категорії додаткових винагород, які мають тимчасовий і спеціальний характер, і саме тому вони не враховуються при обчисленні одноразових виплат, пов`язаних зі звільненням.
Таким чином, Верховний Суд послідовно формує правову позицію, згідно з якою зазначена винагорода має разовий і тимчасовий характер, навіть якщо виплачувалася щомісячно протягом певного періоду.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, який не має постійного характеру та не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні. Такий підхід забезпечує єдність судової практики та правову визначеність у питаннях соціальних гарантій.
Враховуючи, що додаткова винагорода, визначена постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року №168, є не щомісячним видом грошового забезпечення постійного характеру виплати, а є одноразовим і тимчасовим додатковим видом грошового забезпечення, відсутні правові підстави щодо врахування сум такої додаткової винагороди для обчислення грошової компенсації за дні невикористаних відпусток та для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні.».
Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20 лютого 2026 року вих.№637/12/03-2026 відповідно до обліків УКЗ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 на підставі рішення комісії про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 22 вересня 2017 року №6/I/V/114 відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надано статус учасника бойових дій, 10 жовтня 2017 року ГУНП в Донецькій області на підставі вказаного рішення видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 . Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка строком 14 календарних днів на рік. Право на таку відпустку має особа, яка набула статусу учасника бойових дій. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією. Згідно з обліками УКЗ ГУНП в Донецькій області Когут В.М. використав додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 14 діб: за 2020 рік з 06 травня 2020 року до 19 червня 2020 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 17 квітня 2020 року №153о/с); за 2021 рік з 05 травня 2021 року до 18 квітня 2021 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 01 квітня 2021 року №209 о/с); за 2022 рік з 05 вересня 2022 року до 18 вересня 2022 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 05 вересня 2022 року №391 о/с); за 2023 рік з 15 березня 2023 року до 28 березня 2023 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 13 березня 2023 року №107 о/с); за 2024 рік з 15 березня 2024 року до 28 березня 2024 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 11 березня 2024 року №120 о/с); за 2025 рік з 15 березня 2025 року до 28 березня 2025 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 10 березня 2025 року №121 о/с). Додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки ОСОБА_1 не використав, відповідні рапорти до УКЗ ГУНП в Донецькій області не надходили. Інформація надана на підставі Інформаційно-пошукової системи регіонального рівня.
Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20 лютого 2026 року вих.№93 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07 листопада 2015 року по 08 грудня 2025 року, зазначено наступне.
«Індексація доходів є державною соціальною гарантією і введена з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності в умовах зростання цін. Обов`язковість виплати індексації гарантується Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», а механізм її проведення визначається Порядком проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок).
Слід зазначити, що Порядком не було передбачено проведення індексації грошового забезпечення поліцейських.
З метою проведення індексації грошового забезпечення поліцейських, постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 внесені зміни до пункту 2 Порядку, доповнивши абзац 5 такою категорією осіб як поліцейські.
Так, починаючи з листопада 2017 року, грошове забезпечення поліцейських включено до переліку доходів осіб, чиї грошові доходи підлягають індексації, які одержані в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Законні підстави для проведення індексації грошового забезпечення поліцейським до листопада 2017 року відсутні.
Враховуючи вищевикладене, підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення поліцейським за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року відсутні.
За період з 01 січня 2023 року до 31 грудня 2023 року поліцейським не нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ, яким зупинено на 2023 рік дію Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Відповідно до Закону України від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 01 січня 2024 року.
Оскільки індексація поновлюється з січня 2024 року, то для всіх, хто у 2024 році не підвищував оклади, базовим місяцем є грудень 2023. У червні 2024 року поріг індексації перевищив 103%.
За період з 01 січня 2025 року до 30 червня 2025 року поліцейським не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, так як у 2025 році статті 34 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком із січня 2025 року, який приймається за 1 (100%). Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується.
У липні 2025 індексація зарплати відновлюється, оскільки індекс споживчих цін з лютого по травень 2025 року перевищив 103%. Базовим місяцем для всіх працівників є січень 2025 року (тобто оклад не підвищувався з січня 2025)
Враховуючи вищезазначене, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась за період проходження служби в ГУНП в Донецькій області за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2022 року з урахування базового місяця листопад 2015 року, за період з 01 серпня 2024 року по 31 грудня 2024 року з урахування базового місяця грудень 2023 року та за період з 01 липня 2025 року по 08 грудня 2025 року з урахування базового місяця січень 2025 року.».

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02 липня 2015 №580-VIII (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абзаців 1, 4 статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до частини п`ятої статті 94 Закону України «Про національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці, грошове забезпечення; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в частині 1 цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підвищення грошових доходів населення в зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому опублікований індекс споживчих цін.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підприємства, установи, організації підвищують розміри оплати праці в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи, організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці, грошового забезпечення в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету України.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року (далі – Порядок №1078), підвищення грошових доходів громадян в зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1-1 Порядку №1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року, місяця опублікування Закону України №491 від 06 лютого 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Відповідно до абзацу 5 пункту 1-1 Порядку №1078, для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці 2 цього пункту.
Відповідно до абзаців 1, 5 пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення в межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, в тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Відповідно до абзаців 4, 9 пункту 4 Порядку №1078, частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Приклад обчислення суми індексації грошових доходів громадян наведено в додатку 2.
Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078, в разі підвищення тарифних ставок, посадових окладів, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених в пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін в місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Порядку №1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Порядку №1078, сума індексації в місяці підвищення грошових доходів, зазначених в абзаці 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась в місяці підвищення доходу.
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась в місяці підвищення доходу, сума індексації в цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку №1778, до чергового підвищення тарифних ставок, посадових окладів, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного в пункті 1-1 цього Порядку.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи, організації підвищують розміри оплати праці в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи, організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці, грошового забезпечення в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Виходячи з перелічених норм, у відповідача відсутні законні підстави для невиплати індексації грошового забезпечення, адже в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила 103 відсотка, індексація обов`язково мала бути проведена з першого числа наступного місяця.
Ані Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», ані Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, не містять ніяких виключень стосовно непроведення індексації в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації.
Виходячи з положень частин першої, другої статті 5, частини першої статті 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підпунктів 1, 2 пункту 6 Порядку №1078, - відповідач був зобов`язаний в кошторисах на 2015-2017 роки передбачити індексацію грошового забезпечення поліцейських.
Положення абзаців 1, 4 статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», абзацу 2 частини першої статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначають, що індексація грошових доходів населення має на меті надання соціальної підтримки населенню України для забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності в умовах зростання цін та повинна забезпечувати відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг. Відтак неналежне фінансування конкретної державної установи не може слугувати причиною порушення статті 48 Конституції України, яка гарантує право на достатній життєвий рівень, складовою якого є індексація грошових доходів в зв`язку із зростанням цін.
Таким чином, не здійснення нарахування та виплати позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року індексації грошового забезпечення є протиправним.
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 92 Закону України «Про національну поліцію», поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Відповідно до частини другої статті 93 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
Частиною третьою цієї статті передбачено, що за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Відповідно до частини дев`ятої статті 93 Закону України «Про національну поліцію» Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.
Згідно із частиною десятою статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні:
щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;
щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до абзаців 7-10 пункту 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським національної поліції, здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06 квітня 2016 року, (зі змінами) (далі – Порядок №260) поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Системний аналіз змісту вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що позивач при звільненні зі служби набув право на компенсацію невикористаних днів відпустки.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року по зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) вирішено спір за подібних спірних правовідносин. Зазначене судове рішення є релевантним до розглядуваного спору і висновки ВП ВС безумовно заслуговують на увагу та підлягають врахуванню, однак в даному випадку невиплата позивачеві компенсації за невикористані дні додаткової відпустки не пов`язана із правозастосуванням відповідачем спеціального законодавства, а обумовлено в першу чергу не зверненням позивача за отриманням додаткової та щорічної відпустки у відповідному році служби та невизначенням у наказі про звільнення, який не оскаржувався та є чинним, не використаних днів відпустки, які підлягали компенсації.
Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому, не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.
В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям, як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на неврегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки».
Відповідно до норм частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України та частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Суд наголошує, що компенсація за невикористані додаткові відпустки не обмежується тільки роком звільнення поліцейського та поширюється на роки, що передували звільненню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18, яка в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України), підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16, та вважає правильним правовий висновок, який викладено у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18 з таких підстав.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналізуючи наведені норми законодавства, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Відповідно до наказа т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05 грудня 2025 року №548 o/с «По особовому складу» вважати невикористаними відпустки: за 2015 рік - у кількості 03 діб, за 2016 рік у кількості 02 діб, за 2017 рік - у кількості 02 діб, за 2022 рік - у кількості 17 діб, за 2023 рік - у кількості 17 діб, за 2024 рік - у кількості 03 діб, за фактично відпрацьований час 2025 року - у кількості 13 діб.
Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20 лютого 2026 року вих.№637/12/03-2026 відповідно до обліків УКЗ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 на підставі рішення комісії про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 22 вересня 2017 року №6/I/V/114 відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надано статус учасника бойових дій, 10 жовтня 2017 року ГУНП в Донецькій області на підставі вказаного рішення видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 . Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка строком 14 календарних днів на рік. Право на таку відпустку має особа, яка набула статусу учасника бойових дій. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією. Згідно з обліками УКЗ ГУНП в Донецькій області Когут В.М. використав додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 14 діб: за 2020 рік з 06 травня 2020 року до 19 червня 2020 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 17 квітня 2020 року №153о/с); за 2021 рік з 05 травня 2021 року до 18 квітня 2021 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 01 квітня 2021 року №209 о/с); за 2022 рік з 05 вересня 2022 року до 18 вересня 2022 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 05 вересня 2022 року №391 о/с); за 2023 рік з 15 березня 2023 року до 28 березня 2023 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 13 березня 2023 року №107 о/с); за 2024 рік з 15 березня 2024 року до 28 березня 2024 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 11 березня 2024 року №120 о/с); за 2025 рік з 15 березня 2025 року до 28 березня 2025 року (наказ ГУНП в Донецькій області від 10 березня 2025 року №121 о/с). Додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки ОСОБА_1 не використав, відповідні рапорти до УКЗ ГУНП в Донецькій області не надходили.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки.
Оскільки під час проходження служби позивач не використав частину додаткових відпусток та не отримав за них грошову компенсацію при звільненні, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні таких відпусток, а тому слід зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити таку грошову компенсацію, з урахуванням розміру грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції.
Водночас, відповідно до повідомлення про нараховані суми при звільненні ОСОБА_1 нараховано компенсацію за 57 діб невикористаної щорічної відпустки в сумі 52302,73 грн. (із розрахунку: посадовий оклад 2400,00 грн. + оклад за спеціальне звання 1800,00 грн. + надбавка за стаж служби 2100,00 грн. (50%) – надбавка за специфічні умови проходження служби 2520,00 грн. (40%) + премія 18707,75 грн. (212,106%) = 27527,75 грн./30 днів *57 діб).
Відтак, компенсація за невикористані дні відпустки виплачена виходячи з фактичного розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби, а тому є безпідставними, такими що не підлягають задоволенню, позовні вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації, щомісячної додаткової винагороди, запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та зобов`язання здійснити перерахунок та доплату грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум, з огляду на наступне.
Так, на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) установив, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Поліцейським, які виконують бойові (спеціальні) завдання під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій, на території держави-агресора, за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань додатково до додаткової винагороди, визначеної абзацом першим цього пункту, виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень. 
Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2024 року у справі №580/9551/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 1 Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 чітко і однозначно передбачив, що додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану. При цьому, в Академічному тлумачному словнику слово «постійний» визначається, зокрема, як: який триває ввесь час, не припиняючись і не перериваючись;
- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання військовослужбовцем участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із вказаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Відповідно Суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої, другої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 3 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно довідок Головного управління Національної поліції в Донецькій області №№149-159 від 12 березня 2026 року про виплати грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 08 грудня 2015 року на день звільнення 08 грудня 2015 року позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, розмір якої не був сталим, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка, у свою чергу, не входить до складу місячного грошового забезпечення, визначеного Законом України «Про національну поліцію», постановою Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року, Порядком №260, а носить тимчасовий характер і виплачується тільки на період воєнного стану.
Відповідно до пункту 15 Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №775 від 28 листопада 2022 року, додаткова винагорода, одноразова винагорода та винагорода за навчання є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення. Відтак, не входять до складу місячного грошового забезпечення індексація.
Верховним Судом в постанові від 12 лютого 2026 року №420/77/25 вказано, що додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, виплачується лише у період дії воєнного стану, в залежності від виконання завдань, її розмір не є сталим, тобто вона має тимчасовий характер, тому не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки.
Також, суд зазначає, що інші наведені сторонами аргументи, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).
Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що правнича допомога відповідачу надавалась адвокатом Зарубіним Максимом Миколайовичем на підставі договору про надання правничої допомоги №3 від 18 лютого 2026 року, додатку №1 від 09 лютого 2026 року до договору про надання правничої допомоги №2 від 09 лютого 2026 року, ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1922409 від 25 лютого 2026 року.
Відповідно до розділу 4 «Гонорар та порядок його сплати» договору про надання правничої допомоги №3 від 18 лютого 2026 року:
«4.1. Гонорар - форма винагороди Адвоката за надання послуг, передбачених цим Договором.
4.2. Розмір гонорару та порядок його оплати визначається Сторонами у Додатку № 1 до цього Договору. При визначенні розміру гонорару враховується:
- обсяг і час роботи, що потрібний Адвокату для належного виконання доручення;
- ступінь складності правових питань, що стосуються доручення;
- вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю Адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання;
- необхідність виїзду Адвоката у відрядження;
- важливість доручення з точки зору інтересів Клієнта;
- особливі або додаткові вимоги Клієнта стосовно строків виконання доручення;
- характер і тривалість професійних відносин Адвоката з Клієнтом;
- кваліфікація, професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація Адвоката.
4.3. Розмір гонорару не залежить від досягнення або недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт, якщо Сторони додатково не домовляться про інше.
4.4. У разі дострокового розірвання цього Договору з ініціативи Клієнта Адвокат не повертає раніше отриманий від Клієнта гонорар та компенсовані (відшкодовані) витрати, пов`язані з виконанням цього Договору, крім випадків, коли рішенням компетентного органу будуть встановлені факти несумлінного ставлення Адвоката до своїх обов`язків, передбачених цим Договором та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». При цьому Клієнт зобов`язується відшкодувати витрати Адвоката, пов`язані з виконанням Договору, та оплатити гонорар за фактично виконану роботу Адвоката.».
Водночас, суд не приймає до уваги додаток №1 від 09 лютого 2026 року до договору про надання правничої допомоги №2 від 09 лютого 2026 року, оскільки такий не має жодного відношення до наявного в матеріалах справи договору про надання правничої допомоги №3 від 18 лютого 2026 року, на підставі якого й було видано ордер на надання правничої допомоги серії АН №1922409 від 25 лютого 2026 року.
Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Водночас, у договорі про надання правничої допомоги №3 від 18 лютого 2026 року сторонами не визначено порядок та розрахунок суми гонорару, конкретні підстави для зміни розміру гонорару, умови повернення тощо. 
Тобто, сторонами у договорі про надання правничої допомоги №3 від 18 лютого 2026 року не дотримано вимог щодо визначення конкретного розміру гонорару адвоката, що не відповідає положенням Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає, що дії направлені на підготовку позовної заяви та супроводження в суді першої інстанції, та вартістю таких послуг у розмірі 20000,00 грн. не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, враховуючи те, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності, виходячи з критерію пропорційності, суд висновує, що сума судових витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності до 4000,00 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку, що визначені витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними з обсягом проведеної роботи, і вважає можливим стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Відповідно до статті 139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню.
Керуючись статтями 32, 139, 243 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов адвоката Зарубіна Максима Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Мандрика, буд. 7, м. Покровськ, Покровський район, Донецька область, 85302; код ЄДРПОУ 40109058) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Повний текст рішення складено та підписано 24 квітня 2026 року.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».
У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.С. Молочна