ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1974/26 Справа № 183/3590/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року м. Дніпро 
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «АРТА» на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «АРТА» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.04.2023 о 17:50 годин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Benalu», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Криворізьке шосе у м. Дніпрі, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, через що допустив наїзд на напівпричіп марки «Kumlin». Внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 спричинено майнову шкоду у розмірі 1 027 545,60 грн., а також позивачем понесено витрати на здійснення оцінки вартості збитку у сумі 5000 грн. Також зазначив, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Арта», але шкода заподіяна не під час виконання трудових обов`язків у неробочий час у суботу – 23 квітня 2023 року о 17:50 год. у зв`язку з безпідставним використанням відповідачем автомобіля.
Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди в розмірі 1 032 545,60 грн. Вирішити питання стосовно судових витрат.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «АРТА» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди — відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Юридична компанія «АРТА» посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2023 року дорожньо-транспортна пригода сталася за участю двох транспортних засобів – автомобіля марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Benalu», реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом марки «Kumlin», реєстраційний номер НОМЕР_4 . 
Власником обох транспортних засобів є ТОВ «Юридична компанія «Арта», а керували транспортними засобами працівники позивача – водій ОСОБА_2 та водій ОСОБА_1 .
Після дорожньо-транспортної пригоди водія ОСОБА_1 госпіталізовано до лікарні №16 (а.с.137).
12.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до поліції з проханням вжити заходів щодо директора ТОВ «Арта», який вимагає виплатити відшкодування за пошкодження службового майна та не виплачує заробітну плату (а.с.141).
У провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №183/4224/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «АРТА», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору – Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, про встановлення факту нещасного випадку на виробництві та зобов`язання провести розслідування і скласти відповідний акт нещасного випадку, про визнання протиправним наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення заборгованості із заробітної плати.
Як вбачається з копії товарно-транспортної накладної №21041 від 21 квітня 2023 року автомобілем марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Benalu», реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснено перевезення вантажу. Автомобільний перевізник – ТОВ «Арта», замовник ФОП ОСОБА_3 , водій ОСОБА_1 ; пункт навантаження с.Почино-Софіївка, пункт розвантаження смт.Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області; вантаж – соняшник. На документі міститься підпис та печатка ФОП ОСОБА_3 .
Як вбачається з листів №22-01 від 22.01.2024, №29-02 від 29.02.2024 ТОВ «Охоронна компанія «Безпека», адресованих директору ТОВ Юридична компанія «Арта», надано інформацію стосовно перебування водія ОСОБА_1 на території підприємства за даними прохідної у періоди, зазначені у відповіді (а.с.183, 184).
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він працював механіком в ТОВ «Спектр Агро» та ТОВ «Арта». Йому відомо, що у неділю сталася ДТП за участю водія ОСОБА_5 . Після цього, у середу, його попросили «заднім числом» виписати путівку з відомостями про те, що машина виїхала на лінію, з метою надання путівки страховій компанії. Також йому відомо, що страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування, після чого від ОСОБА_1 вимагали оплатити ремонт. Йому відомо, що на автомобілі, яким керував ОСОБА_1 вийшов з ладу газовий кран, його зняли та поставили інший – старий, який періодично не спрацьовував. Фактично відправляли у поїздки несправні транспортні засоби. Виїхати з території бази без погодження з директором ніхто не може. Робочий день у водіїв не нормований, водій може з 8 ранку ремонтувати машину, а вночі поїхати у рейс. У вихідні також можуть працювати. Звичайний графік – 6 днів, з 8 години до 17 години. Але у сезон перевезень – починається робочий день о 6 або о 7 ранку і тривати може до 22,23 години, по-різному. Перед виїздом технічні огляди не завжди робилися, або робилися поверхнево. На базі є естакада, але вона зроблена із порушенням правил безпеки. До кожного автомобіля підключена система GPS, всі пересування фіксувалися.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що з 2023 року працює виконавчим директором ТОВ «Арта». До його обов`язків не входить підписувати товарно-транспортні накладні, він не міг їх підписувати. Він також був фізичною особою-підприємцем та як підприємець мав комерційні правовідносини з ТОВ «Арта», відповідно до яких свідок, як підприємець наймав у ТОВ «Арта» транспорт разом з водієм. У 2023 році він не здійснював діяльність як фізична особа-підприємець. Товарно-транспортні накладні виготовляються у друкованій формі.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував з позивачем у трудових правовідносинах та не використовував транспортний засіб в особистих цілях, враховуючи зазначене, у останнього не виник обов`язок відшкодувати ТОВ «Юридична компанія «Арта» матеріальну шкоду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.
Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою – роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».
За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18), та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц (провадження № 61-17948св19), від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц (провадження № 61-31268св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц (провадження № 61-11969св18).
При цьому під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).
Згідно судової практики, зокрема, пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» при визначенні розміру матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.), що належать підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у трудових відносинах, слід виходити з того, що така шкода, як заподіяна не при виконанні трудових (службових) обов`язків, підлягає відшкодуванню із застосуванням норм цивільного законодавства (статті 203, 453 ЦК (1540-06). У цих випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, включаючи і не одержані підприємством, установою, організацією прибутки від використання зазначених технічних засобів.
Тобто відповідальність працівника за заподіяну шкоду у повному розмірі можлива за пунктом 7 частини першої статті 134 КЗпП України у разі доведення використання автомобіля не при виконанні трудових обов`язків, зокрема, самовільно.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі, організації була завдана майнова шкода.
Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.
До працівника може бути пред`явлений позов підприємством, установою, організацією про відшкодування шкоди у повному розмірі у випадку, коли працівник завдав таку шкоду підприємству не при виконанні ним трудових обов`язків.
Встановивши, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді водія автотранспортних засобів, і під час виконання трудових обов`язків скоїв ДТП, завдав відповідачу майнової шкоди, позивач не довів можливість покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди, та відмовив у задоволенні позовних вимог.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент вчинення ДТП відповідач користовувався автомобілем у своїх цілях поза межами своїх трудових обов`язків.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивачів по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «АРТА» — залишити без задоволення.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 11 березня 2026 року.
Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: