Справа № 606/1920/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(Заочне)
07 квітня 2026 року м.Теребовля 
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Мельник А.В.
за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до держави російська федерація в особі міністерства юстиції, у якому просила стягнути з останньої на свою користь моральну шкоду у розмірі 35 000 євро (еквівалент 1694941,50 грн.).
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала на території незалежної держави Україна відносно громадян України.
Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» 15.12.2023 син позивача ОСОБА_2 був призваний на військову службу у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується даними військового квитка. ОСОБА_2 має військове звання солдат та продовжує нести службу у військовій частині НОМЕР_2 . На службі її син виконує функції оператора БПЛА.
Під час захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України, під час виконання бойових завдань у зоні проведення бойових дій ОСОБА_2 зазнав ушкоджень здоров`я, що підтверджується Довідкою військово — лікарської комісії 2913 № 2025-0823-0918-0374-3 від 26.08.2025, діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія II стадії, внаслідок перенесеного ішемічного атеротромботичного інсульту в лівій півкулі головного мозку (08.05.2025), руслі лівої середньої мозкової артерії, стан після проведення тромболізису (08.05.2025) у вигляді легкого правобічного геміпарезу, дискоординаторних розладів з помірним порушенням функції. Гіпертонічна хвороба І стадії. СН 0 стадії. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. 
При цьому донька позивачки ОСОБА_3 рятуючись від війни виїхала за межі України до США у 2023 році, зазначена обставина підтверджується даними її закордонного паспорту.
Позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, довічно. Але в зв`язку з військовими діями, вона позбавлена піклування від найрідніших людей, дітей, у важкий воєнний час, вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого побуту.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, позивач кожного дня зазнає душевних страждань і принижень, переносить стрес і побоювання за свою безпеку, безпеку рідних. Зазначеними обставинами були порушені нормальні життєві зв`язки позивача та погіршилися відносини з оточуючими людьми, вона кожного дня вживає додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.
Моральні страждання внаслідок стресу позивача викликані через постійні повітряні тривоги та необхідність перебувати тривалий час в укритті, бомбардування об`єктів критичної інфраструктури, в зв`язку з цим позивач зобов`язаний докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав. Позивачу довелося пристосовуватися до нових життєвих умов, перебувати у бомбосховищах, коли сигнали повітряної тривоги лунають звід усюди, відновлювати прийнятний для себе рівень життя.
Позивач позбавлена звичного ритму життя, спілкування з близькими та друзями а також можливості на повернення з бомбосховища додому, налагодженого побуту. Ці обставини відобразились на матеріальному і моральному стані позивача. Окрім того, син позивача став на захист нашої держави та перебуває в лавах ЗСУ, а позивач знаходиться в постійному стресі через побоювання за його життя.
Вищевказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.12.2025, яке було відкладено на 10.02.2026 у зв`язку з неявкою сторони відповідача.
Ухвалою суду від 10.02.2026 закрито підготовче провадження у справі призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2026, яке в подальшому було відкладено на 07.04.2026.
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак в прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити без її участі.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 по справі 308/9708/19 установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави.
Верховний Суд у вказаній справі зробив виключення із вищенаведеного загального правила, передбаченого ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», зокрема, дійшов висновку щодо можливості розгляду позовів про відшкодування шкоди, спричиненої військовою агресією рф, в українських судах, без необхідності отримання згоди компетентних органів рф та в принципі без необхідності надсилання таким органам будь-яких процесуальних повідомлень.
Відповідач, російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, через сайт «Судової влади» повідомлялася про розгляд справи у загальному провадженні, будь-яких заяв чи клопотань до суду від неї не надходило.
Тому суд, у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням, довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 та копією довідки до акта МСЕК серії 12ААГ №72380.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Долина Теребовлянського району Тернопільської області, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 22.12.1981.
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2019, після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 24.04.2019, актовий запис №503.
ОСОБА_3 перебуває на території США на підставі наданого українцям гуманітарного паролю, який дає право на проживання та роботу в США до 27.09.2026, що підтверджується відповідною відміткою в її закордонному паспорті.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого Долинською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області 29.12.1987.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував на військовій службі у Збройних Силах України та був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період 15.12.2023 у військовому званні солдат для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Статус військовослужбовця та факт проходження служби підтверджуються копіями військового квитка серії НОМЕР_8 від 15.12.2023.
ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_9 , виданого Управлінням персоналу штабу ВЧ НОМЕР_10 від 05.07.2024. Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_2 має право на пільги та гарантії, встановлені чинним законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Під час виконання бойових завдань у зоні проведення бойових дій ОСОБА_2 зазнав ушкоджень здоров`я, що підтверджується копіями: Довідок військово-лікарської комісії №2025-0530-0445-2372-7 від 30.05.25, №2025-0707-1339-5240-7 від 07.07.2025, №2025-0823-0918-0374-3 від 26.08.2025; консультаційного висновку спеціаліста 11.08.2025; виписки із медичної карти стаціонарного хворого №11214 неврологічного відділення №1 Запорізької обласної клінічної лікарні Запорізької обласної ради від 08.05.2025; виписки із медичної карти стаціонарного хворого №11973 відділення фізичної та реабілітаційної медицини Запорізької обласної клінічної лікарні Запорізької обласної ради від 16.05.2025; форми первинної облікової документації №001/о; витягу із медичної карти стаціонарного хворого №8303 Тернопільської психоневрологічної лікарні від 13.06.2025; поставлений діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія II стадії, внаслідок перенесеного ішемічного атеротромботичного інсульту в лівій півкулі головного мозку (08.05.2025), руслі лівої середньої мозкової артерії, стан після проведення тромболізису (08.05.2025) у вигляді легкого правобічного геміпарезу, дискоординаторних розладів з помірним порушенням функції. Гіпертонічна хвороба І стадії. СН 0 стадії. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби.
Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди позивач посилається на те, що вона кожного дня зазнає душевних страждань і принижень, переносить стрес і побоювання за свою безпеку, безпеку рідних. Зазначеними обставинами були порушені нормальні життєві зв`язки позивача та погіршилися відносини з оточуючими людьми, вона кожного дня вживає додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Моральні страждання внаслідок стресу позивача викликані через постійні повітряні тривоги та необхідність перебувати тривалий час в укритті, бомбардування об`єктів критичної інфраструктури, в зв`язку з цим позивач зобов`язана докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав. Позивачу довелося пристосовуватися до нових життєвих умов, перебувати у бомбосховищах, коли сигнали повітряної тривоги лунають звід усюди, відновлювати прийнятний для себе рівень життя. Позивач позбавлена звичного ритму життя, спілкування з близькими та друзями а також можливості на повернення з бомбосховища додому, налагодженого побуту. Ці обставини відобразились на матеріальному і моральному стані позивача. Окрім того, син позивача став на захист нашої держави та перебуває в лавах ЗСУ, а позивач знаходиться в постійному стресі через побоювання за його життя.
Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що їй завдана моральна шкода, та просить суд стягнути із держави російська федерація на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти у сумі 35 000 євро (еквівалент 1694941,50 грн.).
При вирішення даного спору суд виходить з наступного.
З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14.12.1974, як акт збройної агресії.
Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).
Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014).
Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27.08.2014 масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.
24.02.2022 розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
Відповідно до статті 5 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на рф як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята).
Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно з пунктами 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За змістом частин третьої та п`ятої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.
Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй), оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17).
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
В даному випадку визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її житті, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.
Позивач зазначає, що з початком військової агресії російської федерації проти України порушено цивільне право позивача, яка періодично мешкає у бомбосховищах, позивач зобов`язана докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав. Позивач позбавлена звичного ритму життя, спілкування з близькими та друзями а також можливості на повернення з бомбосховища додому, налагодженого побуту. Окрім того, син позивача став на захист нашої держави та перебуває в лавах ЗСУ, а позивач знаходиться в постійному стресі через побоювання за його життя.Ці обставини відобразились на моральному стані позивача.
Враховуючи приведені позивачем обґрунтування душевних страждань, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний ним спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у вигляді одноразової суми.
Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за завдані моральні страждання суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. При цьому суд виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 17500 євро, що еквівалентно 880600 грн. 00 коп.
Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 17500 євро, що еквівалентно 880600 грн. 00 коп.
Відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Згідно пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави в розмірі 8806 грн 00 коп.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 80, 81, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1  моральну шкоду у розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) євро, що складає еквівалент 880600 (вісімсот вісімдесят тисяч шістсот) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації на користь держави 8806 (вісім тисяч вісімсот шість) гривень 00 копійок судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
Відповідач: держава російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, місце знаходження:119991, вул. Житня, 14 м. Москва, російська федерація, код ЄДРПОУ відсутній.
Повний текст рішення суду складено 07.04.2026.

Суддя А.В.Мельник