КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/549/2026
справа №199/809/23-ц

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Верланова С.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Воронько Оленою Олександрівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хайнацького Є.С., повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року,
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання частково недійсним договору викупу (відступлення) вимоги, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У січні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду із позовом про визнання частково недійсним договору викупу (відступлення) вимоги.
Вимоги позову мотивують тим, що 25 грудня 2006 року ОСОБА_2 уклала з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DNU0GK00000956, а ОСОБА_1 - договір поруки № DNU0GK00000956/1.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 грудня 2006 року укладено договір іпотеки №DNU0GK00000956, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. та зареєстрований за № 88. Предметом вказаного договору є домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
19 лютого 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, серед яких було відступлено право вимоги за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та відповідачем, згідно якого компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» набула статусу і прав кінцевого бенефіціара (отримувача коштів та вигодонабувача).
14 квітня 2016 року відбувся зворотній викуп (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № DNU0GK00000956 від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» до відповідача на підставі договору викупу (відступлення) прав вимоги.
Позивачі уважають договір від 14 квітня 2016 року недійсним в частині передання прав за кредитним договором ОСОБА_2 оскільки, зокрема, зміст договору вказує на факт випуску (емісії) іпотечних облігацій, що підлягають погашенню у 2031 році. Наявність спеціалізованої іпотечної установи «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» та окремого довірчого управителя «ТМФ Трасті Лімітед» вказує на те, що випущено було не прості, а структуровані іпотечні облігації.
Між тим, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотечні облігації» облігації - це один із видів боргових цінних паперів, що підтверджують наявність кредиторсько-дебіторських взаємовідносин між емітентом і власником облігацій. У цих взаєминах емітент є позичальником грошей, а власник облігації - кредитором. За цим Законом право заміни, зворотного викупу або передачі облігацій, які забезпечені іпотечним активами, не допускається (тобто, є забороненим).
Крім того, пунктом 2 частини 1 статті1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та в відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Державний реєстр банків не містить відомостей щодо реєстрації найменування компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № І пі-ел-сі», вказана компанія не входить до переліку фінансових установ, не є кредитною установою, які внесені до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Отже, компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № І пі-ел-сі» не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії.
Вказує, що викладені обставини підтверджуються ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року у справі №532/14156/15, якою установлено, що компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 пі-ел-сі" не є резидентом України та не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України.
Отже, договір викупу (відступлення) прав вимоги, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та іноземною компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № І пі-ел-сі» від 14 квітня 2016 року в частині відступлення/набуття права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № DNU0GK00000956 є нікчемним в силу закону (частина 2 статті 215 ЦК України), оскільки право заміни, зворотного викупу-передачі облігацій, які забезпечені іпотечними активами, нормами частини 2 статті 19 України «Про іпотечні облігації» не допускається, тобто, є забороненим.
Мотивуючи наведеним, просять визнати частково недійсним договір викупу (відступлення) прав вимоги, укладений 14 квітня 2016 року між компанією «Юкрей Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» (Ukraine Mortgage Loal Finance NO.1 PLS) та АТ КБ «ПриватБанк», в частині відступлення/набуття права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № DNU0GK00000956; судові витрати у справі стягнути з відповідача.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачі не довели, що станом на момент зворотного відступлення права вимоги від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» до АТ КБ «ПриватБанк», яке відбулось 14 квітня 2016 року на підставі договору викупу (відступлення) прав вимоги, зобов`язання кредитним договором були погашені у повному обсязі, а тому у первісного кредитора АТ «ПриватБанк» станом не існувало прав вимоги за цим договором, укладеним із ОСОБА_2 .
Також суд першої інстанції звернув увагу, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк», компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун файненс № 1 пі-ел-сі» та «Ті-Ем-Еф Трасті Лімітед» договір викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року є тристороннім, підписаний їх сторонами та посвідчений нотаріально. При цьому, позивачі не є стороною за вказаним договором, а тому їх права жодним чином не порушені.
Відмовивши у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності, суд вказав, що судом не встановлено порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, тому підстави для вирішення питання про застосування позовної давності відсутні.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Воронько О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо порушення прав позивачів вказує, що ОСОБА_2 ? боржник за кредитним договором DNU0GK00000956, ОСОБА_1 ? поручитель, отже є солідарним боржником та заінтересованою особою. Укладення оспорюваного договору напряму впливає на їхні майнові обов`язки, тому відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України позивачі мають право оскаржити його дійсність.
Щодо зазначення судом першої інстанції про відсутність обмежень на заміну кредитора вказує, що такі обмеження установлені спеціальною нормою, а саме частиною 2 статті 19 Закону України "Про іпотечні облігації", яка прямо забороняє передачу активів та статтею 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", що вимагає ліцензії на операції з такими активами.
Вказує, що у сукупності вказані порушення норм матеріального права та відсутність належної оцінки доводів позивачів з боку суду є підставами для скасування рішення згідно статей 263-265 ЦПК України.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
05 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ КБ "ПриватБанк" на апеляційну скаргу.
У відзиві АТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції, на думку відповідача, є законним і обґрунтованим.
Вказує, що 25 грудня 2006 між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNU0GK00000956 на суму 50 000 доларів США на купівлю домоволодіння та 11 250,00 доларів США на сплату страхових платежів строком до 25 грудня 2026 року. Також укладено договір іпотеки на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 уклав договір поруки. 
19 лютого 2007 року АТ КБ "ПриватБанк" уклав договір відступлення прав вимоги з компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 пі-ел-сі (Ukraine Mortgage Loan Finance № 1 PLC), яка стала новим кредитором. 21 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі укладено договір про обслуговування іпотечних активів, за умовами якого ЗАТ КБ «ПриватБанк», як Обслуговуюча установа, докладає всіх обґрунтованих зусиль з метою стягнення усіх платежів (пункт 5.2. договору) та несе відповідальність за всі судові провадження, що стосуються кредитів на тих рахунках, де баланс залишається непогашеним (пункт 5.3. договору). У відповідності до Додатку № 1 до договору ЗАТ КБ «ПриватБанк», як Обслуговуюча установа, подає позов у компетентний суд та розпочинає судове провадження з правом ведення справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій.
Довіреністю від 10 березня 2010 року компаніями «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 пі-ел-сі» та «Ті-Ем-Еф Трасті Лімітед» надали АТ КБ "ПриватБанк" всі повноваження представляти їх як кредитора, включно з правом звернення до суду. Надалі, 14 квітня 2016 року, права вимоги за цим зобов`язанням відступлені відповідачу, тобто відбувся викуп у зворотному порядку.
Доводи апелянта про те, що іноземна компанія не мала ліцензії НБУ і тому не могла здійснювати валютні операції, є безпідставними, оскільки укладено саме договір цесії, а не факторингу. Закон не забороняє укладення таких договорів з іноземними компаніями, а операція не є валютною в розумінні закону. Зазначає, що вказані обставини досліджувалися та були враховані судами у справі №199/2623/16-ц за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який задоволено. Позивачі були обізнані про ці обставини, але звернулися до суду з пропуском позовної давності.
Крім цього вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність порушеного права у позивачів. Позивачі не є стороною оспорюваного договору та не довели, які саме їхні права порушено. Суд правомірно застосував правові висновки Верховного Суду, які передбачають, що недійсність правочину повинна бути встановлена на момент його вчинення і лише в разі порушення прав сторін або інших заінтересованих осіб.
Крім того, положення статей 512, 513 ЦК України прямо допускають відступлення права вимоги іншій особі. Договір від 14 квітня 2016 року укладено в належній формі, нотаріально посвідчено, жодних обмежень щодо заміни кредитора в договорах не передбачено. Заміна кредитора не змінює обсяг прав і обов`язків боржника.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив дійсні правовідносини сторін, відсутність порушення прав позивачів і правомірність спірного договору, підстав для його визнання недійсним не існує.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні адвокат Воронько О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.
Представниця АТ КБ "ПриватБанк" - адвокат Хитрова Л.В. проти апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити у її задоволенні.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомляла.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , яка в судове засідання не з`явилась, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Воронько О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , представниці АТ КБ "ПРИВАТБАНК" - адвоката Хитрової Л.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів прави убачається, що 25 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», назву якого змінено на ПАТ КБ «Приватбанк», а у подальшому - на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNU0GK00000956, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 61 250 доларів США зі сплатою 10,08 % річних на строк до 25 грудня 2026 року (а.с. 16-17).
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки №DNU0GK00000956/1 від 25 грудня 2006 року, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне виконання позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору (а.с. 11).
Крім цього, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір іпотеки №DNU0GK00000956, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. та зареєстрований за № 88.
Відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).
19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (продавець) та ОСОБА_3 № 1 Пі-Ел-Сі (покупець) укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, відповідно до умов якого продавець бажає продати (відступити), а покупець бажає придбати (прийняти) іпотечні активи. У зв`язку із продажем та відступленням основних іпотечних активів згідно з цим договором, продавець відступить права вимоги за договором страхування згідно з договором про відступлення прав за договором страхування (а.с. 20-28).
14 квітня 2016 року між Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі (продавець), ПАТ КБ "ПриватБанк" (покупець), "ТМФ Трасті Лімітед" (довірчий управитель) укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, відповідно до якого продавець погодився продати, а покупець погодився купити відповідні основні іпотечні активи.
Згідно пункту 2.3. договору продавець та покупець погодились, відповідно до статті 656 ЦК України, що до цього договору застосовуються положення ЦК України, що регулюють операції купівлі-продажу прав вимоги (відповідно, положення про відступлення прав вимоги), за винятком випадків, коли інше недвозначно передбачене у цьому договорі. Зокрема, але не обмежуючись цим, намір продавця та покупця полягає в тому, щоб відступлення відповідних основних іпотечних активів продавцем покупцю за цим договором становило та тлумачилося як операція купівлі-продажу. Продавець та покупець не мають намір створити відповідно до цього договору заставу, будь-яке інше забезпечення або обтяження відповідних основних активів, що забезпечує виконання боргу або будь-якого іншого зобов`язання. Також намір продавця та покупця не полягає в тому, щоб цей договір передбачав або документував операцію факторингу, або щоб відступлення відповідних основних іпотечних активів за цим договором здійснювалася шляхом факторингу або становило частину операції факторингу.
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Згідно частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач ? це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову ? обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Таким чином, неналежний відповідач ? це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Згідно частин 1, 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Разом з тим, у цій справі клопотань позивача про заміну відповідача або залучення співвідповідача не подавалось.
З матеріалів справи убачається, що сторонами оспорюваного договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року є компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» (продавець), АТ КБ «ПриватБанк» (покупець), компанія «ТМФ Трасті Лімітед» (довірчий управитель).
Водночас позов подано лише до АТ КБ «ПриватБанк», тоді як інші сторони договору до участі у справі не залучені.
Позивачами не заявлялося клопотань про залучення компаній «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» та «ТМФ Трасті Лімітед» як співвідповідачів, а також не доведено неможливість такого залучення з об`єктивних причин.
Таким чином, спір було ініційовано за відсутності належного суб`єктного складу сторін, що унеможливлює ухвалення судового рішення по суті заявлених вимог.
Правовий висновок щодо складу учасників справи при оспорюванні правочину викладений у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року в справі № 670/23/18, відповідно до якого: «У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них».
Оскільки належні відповідачі у справі не залучені, а виправлення цього процесуального недоліку у межах апеляційного провадження є неможливим, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню саме з цієї підстави.
Вирішення справи за неналежного суб`єктного складу є самостійною та достатньої підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, проте помилився із викладенням мотивів, рішення суду підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини судового рішення в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Воронько Оленою Олександрівною, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова