ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/3850/25 пров. № А/857/33409/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року (головуючий суддя: Кафарський В.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 , 02.06.2025, звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не проведення з 30.11.2024 індексації пенсії ОСОБА_1 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12 236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнти збільшення у розмірах 1.0796 та з 01.03.2025 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12 236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.11.2024, відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12 236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 з врахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025, відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12 236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796) з врахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 12.02.2023, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що починаючи з березня 2024 року та надалі щороку ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повинно було провести індексацію пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12 236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнти збільшення: з 01.03.2024 на коефіцієнт збільшення 1,0796 та з 01.03.2025 на коефіцієнт збільшення 1,115. Натомість, відповідач встановив надбавку на індексації пенсії з 01.03.2024 в розмірі 100 грн; проведено індексацію пенсії з 01.03.2025 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12 236,71 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0345. На думку позивачки, відповідач протиправно таким чином здійснював індексацію її пенсії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не проведення з 30.11.2024 індексації пенсії ОСОБА_1 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнти збільшення у розмірах 1.0796 та з 01.03.2025 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.11.2024 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 з врахуванням виплачених сум.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796) з врахуванням виплачених сум.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що з 01.10.2017 було проведено «осучаснення пенсій» - перерахунок всіх пенсій за новою формулою, а саме з урахуванням показника середньої за три роки заробітної плати 3 764,40 грн за 2014-2016 і нового коефіцієнта. Даний показник середньої заробітної плати індексувався із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, а саме на 1,17% (2019), 1,11% (2020), 1,11% (2021), 1,14% (2022), 1,197% (2023), 1,0796% (2024) та на даний момент складає 3764,40 х 1,17% х 1,11% х 1,11% х 1,14% х 1,197% х 1,0796% х 1,115% = 8 913,83 грн. Відповідач зазначає, що позивачу у відповідності до Постанов КМУ №168 від 24.02.2023 та №185 від 25.02.2024 виплачуються відповідні надбавки до пенсії.
Позивачкою відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка як пенсіонер з лютого 2023 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). При цьому, для обчислення розміру пенсії позивачки при її призначенні відповідачем був врахований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2020-2022 роки, в розмірі 12 236,71 грн, що підтверджується відповідачем у відзиві.
Позивачка, 12.03.2025 звернулася до відповідача із заявою про проведення індексації пенсії шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 12 236,71 грн (за 2020-2022 роки) на коефіцієнт збільшення 1,0796 з 01.03.2024 та на коефіцієнт збільшення 1,115 з 01.03.2025 (а.с. 19-20).
Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області листом від 14.04.2025 № 3101-2270/Л-02/8-0900/25 позивачці повідомлено, що пенсія їй призначена з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки в розмірі 12 236,71 грн. При цьому, роз`яснено, що з 01.10.2017 проведено «осучаснення пенсій» - перерахунок всіх пенсій за новою формулою, а саме з урахуванням показника середньої за три роки заробітної плати 3 764,40 грн за 2014-2016 і нового коефіцієнта. Так, зазначено, що оскільки показник середньої заробітної плати для обчислення розміру пенсії застосовувався 12 236,71 грн та який перевищував встановлені для розрахунку показники середньої заробітної плати для обчислення розміру пенсії 7 405,03 грн (2023), 7 994,47 грн (2024), 8 913,83 грн (2025), то для таких випадків було передбачено установлення відповідних доплат до пенсії, які встановлені ОСОБА_1 , а згідно з Постановою КМУ № 209 встановлено коефіцієнт збільшення 1,0345. Водночас, відповідач зазначив, що постановами КМУ не було передбачено проводити перерахунок із застосуванням коефіцієнтів збільшення показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та які враховуються для обчислення розміру пенсії для новопризначених пенсій (а.с. 21-23).
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, а саме здійснення неправильної індексації (перерахунку) пенсії, ОСОБА_1 звернулася із адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснюючи в 2024-2025 роках перерахунки пенсії ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, встановивши їй щомісячну доплату до пенсії у розмірі 100 грн з 01.03.2024 та врахувавши з 01.03.2025 збільшений показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, в розмірі 12 658,88 грн, який обрахований шляхом збільшення показника за 2020-2022 роки в розмірі 12 236,71 грн на коефіцієнт збільшення 1,0345 замість передбаченого пунктом 1 Постанови № 209 коефіцієнта збільшення у розмірі 1,115, діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи норму права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції виходить із необхідності застосування законів та інших нормативно-правових актів у редакції, чинній на момент виникнення та врегулювання таких правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом. Вказане право гарантується, зокрема, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.
Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Водночас відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування, а правовідносини у цій сфері регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Правові засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі — Закон № 1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які є застрахованими особами, досягли встановленого пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю та мають необхідний страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України у солідарній системі призначаються пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV з метою забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії.
Зазначений показник підлягає щорічному збільшенню на коефіцієнт, що визначається як сума 50 відсотків зростання індексу споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року, в якому здійснюється підвищення, порівняно з попереднім трирічним періодом. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України відповідний коефіцієнт може бути збільшений, але не більше ніж до 100 відсотків зростання середньої заробітної плати за зазначений період. Розмір та порядок такого збільшення визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджету Пенсійного фонду.
Згідно з пунктом 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, у разі якщо внаслідок перерахунку розмір пенсії зменшується, виплата здійснюється у раніше встановленому розмірі.
Правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі — Закон № 1282-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення є механізмом підвищення доходів, що забезпечує часткове або повне відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 цього Закону індексації підлягають, зокрема, пенсії як грошові доходи, що не мають разового характеру та отримуються громадянами в гривнях на території України.
Економічною підставою для проведення індексації, відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-XII, є перевищення індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 103 відсотки.
Таким чином, індексація пенсій має систематичний, обов`язковий характер і спрямована на компенсацію знецінення грошових доходів громадян, що свідчить про її невід`ємний характер у структурі пенсійних виплат.
Обов`язковість забезпечення індексації як державної соціальної гарантії передбачена статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», згідно з якою індексація доходів населення спрямована на підтримання достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності громадян.
Відповідно до частини другої статті 19 зазначеного Закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Крім того, Законом України від 15.02.2022 № 2040-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» внесено зміни до частини п`ятої статті 2 Закону № 1282-XII, якими уточнено правове регулювання індексації пенсій, зокрема щодо порядку її проведення та кола осіб, яким вона здійснюється.
Отже, аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що індексація пенсій є законодавчо встановленою, обов`язковою складовою пенсійного забезпечення, яка має системний характер та підлягає здійсненню у порядку і на умовах, визначених законодавством України.
Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону України № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» у редакції Закону України № 2040-IX індексація пенсій здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, який визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням наведених норм, а також положень абзацу четвертого частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати порядок проведення індексації пенсій та конкретний розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії. Водночас таке повноваження реалізується із обов`язковим урахуванням мінімального рівня підвищення, встановленого абзацом другим частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.
З метою реалізації зазначених законодавчих приписів Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV (далі — Порядок № 124).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 124 коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні визначається за формулою:
К = ((ЗСЦ + ЗСЗ) Ч 50% / 100%) + 1,
де ЗСЦ — показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках);
ЗСЗ — показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, що обчислюється як відношення середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року підвищення, до аналогічного показника за попередній трирічний період, виражене у відсотках.
При цьому Порядком № 124 передбачено, що у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України коефіцієнт збільшення може бути підвищений, однак не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати за відповідний період.
Крім того, розмір зазначеного коефіцієнта визначається щороку Кабінетом Міністрів України в межах бюджету Пенсійного фонду України. У випадку відсутності повних статистичних даних допускається використання наявних показників із подальшим проведенням відповідного перерахунку.
Відповідно до Порядку № 124 перерахунок пенсій здійснюється щороку з 1 березня.
Отже, аналіз наведеного правового регулювання свідчить, що під час проведення індексації пенсій застосовується спеціальний механізм визначення коефіцієнта підвищення, який базується на поєднанні показників зростання споживчих цін та середньої заробітної плати в Україні.
Водночас суд звертає увагу, що під час здійснення такого перерахунку не застосовується множник індивідуального коефіцієнта заробітної плати (Зс), який використовується при первинному обчисленні пенсії. Натомість у формулі індексації враховуються виключно макроекономічні показники — зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні та індексу споживчих цін за попередній рік.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні здійснювався шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, який враховувався для обчислення пенсії станом на 01.10.2017, на коефіцієнт, визначений відповідно до пункту 4 цього Порядку.
При цьому кожен наступний перерахунок пенсій проводиться з урахуванням вже збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії.
Крім того, пунктом 5 Порядку № 124 передбачено, що пенсії, розмір яких не було підвищено у порядку, визначеному пунктом 4 цього Порядку, щороку підвищуються за рішенням Кабінету Міністрів України в межах бюджету Пенсійного фонду України. Таке підвищення встановлюється в межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, та враховується під час подальших перерахунків.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 124 під час перерахунку пенсій враховуються суми доплат, підвищень, індексації та інших встановлених законодавством доплат до пенсії, за винятком окремо визначених виплат. Водночас у разі, якщо внаслідок перерахунку розмір пенсії зменшується, такий перерахунок фактично відкладається до наступного підвищення показника середньої заробітної плати.
Отже, запроваджуючи механізм щорічної індексації пенсій, держава забезпечила системне підвищення пенсійних виплат шляхом застосування уніфікованого механізму коригування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який використовується для обчислення пенсії. Такий механізм спрямований на підтримання купівельної спроможності пенсіонерів та забезпечення стабільності пенсійної системи.
Разом із тим, суд звертає увагу, що постановами Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 та від 24.02.2025 № 209 встановлено відповідні коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), які застосовуються під час проведення індексації пенсій: з 01.03.2024 — у розмірі 1,0796, а з 01.03.2025 — у розмірі 1,115.
Таким чином, індексація пенсій відповідно до зазначених постанов здійснюється на підставі Порядку № 124 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який враховується для обчислення пенсії, на встановлені Кабінетом Міністрів України коефіцієнти.
Разом із тим, аналіз положень частини другої статті 42 Закону № 1058-IV та пункту 5 Порядку № 124 свідчить про наявність невідповідності між нормами закону та підзаконного нормативно-правового акта щодо визначення базового показника, який підлягає збільшенню.
Так, Закон № 1058-IV передбачає збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, тоді як Порядок № 124 фактично встановлює фіксацію такого показника станом на 01.10.2017 з подальшим його поетапним коригуванням.
Зазначене свідчить про те, що підзаконний нормативно-правовий акт звужує зміст та обсяг прав, визначених законом, що є неприпустимим.
Відповідно до статті 7 Закону № 1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, на засадах законодавчого визначення умов і порядку його здійснення, а також диференціації розмірів пенсій залежно від страхового стажу та заробітної плати.
Отже, положення пункту 5 Порядку № 124 підлягають застосуванню лише в тій частині, яка не суперечить положенням Закону № 1058-IV, а саме — із урахуванням того, що під час індексації має застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу), який фактично враховувався при призначенні пенсії конкретній особі.
Згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Повноваження суду не застосовувати підзаконний нормативно-правовий акт у разі його суперечності закону узгоджується з принципом верховенства права, який передбачає, зокрема, обов`язок суду забезпечити застосування норм права, що відповідають критерію якості закону.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував на необхідності незастосування судами положень нормативно-правових актів, які не відповідають законам України, незалежно від їх чинності, зокрема у постановах від 12.03.2019 у справі № 913/204/18 та від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19.
У випадку колізії між нормами закону та підзаконного нормативно-правового акта застосуванню підлягають норми закону як акта вищої юридичної сили.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час перерахунку пенсій з метою їх індексації положення Порядку № 124 можуть застосовуватися виключно у частині, що не суперечить Закону № 1058-IV, а саме без застосування фіксованого показника середньої заробітної плати станом на 01.10.2017.
Натомість при здійсненні індексації має використовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який був безпосередньо врахований під час призначення пенсії.
Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23, а також у низці інших рішень, зокрема від 27.01.2025 (справи № 160/2039/24, № 200/422/24, № 620/7211/24), від 28.01.2025 (справа № 400/4663/24), від 11.02.2025 (справа № 160/6064/24), від 18.02.2025 (справа № 160/15379/24), від 26.02.2025 (справа № 160/6686/24), від 27.02.2025 (справа № 400/2358/24), які підлягають врахуванню судом апеляційної інстанції відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
З метою забезпечення у 2024– 2025 роках проведення індексації пенсій Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України визначено відповідні коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, а саме: у 2024 році — 1,0796 (постанова № 185), у 2025 році — 1,115 (постанова № 209).
Отже, індексація пенсій у 2024– 2025 роках підлягає здійсненню відповідно до Порядку № 124, з урахуванням зазначених постанов Кабінету Міністрів України та приписів частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який безпосередньо враховувався під час призначення пенсії, із застосуванням відповідних коефіцієнтів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.01.2025 у справі № 400/4663/24, у якій наголошено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо визначення порядку індексації пенсій та встановлення коефіцієнта збільшення не включають права змінювати базову розрахункову величину, яка використовується для обчислення пенсії.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що під «порядком» у розумінні частини п`ятої статті 2 Закону № 1282-XII слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України процедурних аспектів індексації, зокрема послідовності, способу та методики проведення перерахунку пенсій, але не зміну законодавчо визначених елементів формули їх обчислення.
Водночас визначення базового показника середньої заробітної плати (доходу), до якого застосовується коефіцієнт збільшення, належить виключно до сфери законодавчого регулювання та не може бути змінене підзаконним нормативно-правовим актом.
Як встановлено судом, відповідач при проведенні перерахунку пенсії позивача у 2024– 2025 роках застосував підхід, який не відповідає вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки фактично використовував інший коефіцієнт збільшення, ніж визначений Кабінетом Міністрів України, та іншу базу для розрахунку.
Зокрема, при здійсненні перерахунку з 01.03.2025 відповідач застосував коефіцієнт збільшення 1,0345, що не відповідає встановленому постановою № 209 коефіцієнту 1,115, а також здійснив обчислення на підставі показника середньої заробітної плати, сформованого з урахуванням попередніх перерахунків, а не того, який враховувався при призначенні пенсії.
Водночас належною базою для проведення індексації є показник середньої заробітної плати за 2020– 2022 роки у розмірі 12 236,71 грн, який був використаний при обчисленні пенсії позивачки, та який підлягає послідовному збільшенню на відповідні коефіцієнти, встановлені Кабінетом Міністрів України.
Суд також зазначає, що відповідачем не наведено належних правових підстав для застосування іншого коефіцієнта збільшення, зокрема не обґрунтовано неможливість застосування коефіцієнта 1,115, передбаченого пунктом 1 постанови № 209, а також не доведено наявності обставин, які б обумовлювали застосування положень підпункту 6 пункту 2 зазначеної постанови.
За відсутності чіткого нормативного визначення умов застосування різних коефіцієнтів, використання менш сприятливого для позивача показника фактично призводить до звуження змісту його права на належний рівень пенсійного забезпечення, що суперечить вимогам законодавства.
Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24, якою підтверджено сталість підходу щодо застосування частини другої статті 42 Закону № 1058-IV у подібних правовідносинах.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач, здійснюючи перерахунок пенсії позивачки у 2024– 2025 роках, діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки не застосував встановлені коефіцієнти збільшення 1,0796 та 1,115 до належної бази обчислення пенсії.
Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів проведення індексації пенсії позивачки з урахуванням зазначених коефіцієнтів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача, які призвели до неналежного перерахунку пенсії та порушення права позивачки на належне пенсійне забезпечення.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що задля ефективного відновлення порушених прав позивачки необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення індексації пенсії позивачці із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, з 30.11.2024 у розмірі 1,0796 та з 01.03.2025 у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,0796), а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести відповідну індексацію (перерахунок) позивачці з 30.11.2024 та з 01.03.2025 із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі № 300/3850/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська