ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 березня 2026 року
м. Київ
справа № 461/4458/23
провадження № 51 - 2681 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42022140000000339 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК та виправдано його на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення (злочину).
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , будучи представником влади та службовою особою - працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, продовжуючи реалізацію свого злочинного, корисливого умислу, спрямованого на особисте протиправне збагачення, ввівши ОСОБА_8 в оману щодо наявності у нього можливості через дружні відносини домовитись із керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невручення її рідному брату ОСОБА_9 повісток про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації та направлення останнього до військової частини для подальшого проходження такої служби до дня народження його дружиною ОСОБА_10 третьої дитини, заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 3 500 доларів США.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК, а саме у підбуренні до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за невчинення в інтересах того, хто надає таку неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 10 квітня 2025 року залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду-без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що апеляційним судом не надано належної оцінки доводам сторони обвинувачення щодо наявності в матеріалах кримінального провадження доказів (показання потерпілої, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; протоколи НСРД та долученими до них аудіозаписами розмов ОСОБА_7 та потерпілої  ОСОБА_8 ), які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК. Зазначає, що судом апеляційної інстанції належним чином не враховано доводи прокурора про відсутність доказів на підтвердження у ОСОБА_8 наміру надання ОСОБА_7 неправомірної вигоди, а наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про те, що остання лише просила ОСОБА_7 про допомогу та консультацію. Вказує, що апеляційним судом також не надано належної оцінки доводам сторони обвинувачення про те, що згідно протоколів НСР, у телефонній розмові за 21 листопада 2022 року ОСОБА_7 схиляв ОСОБА_8 до якнайшвидшого надання неправомірної вигоди. Вказує, що поза увагою суду апеляційної інстанції також залишились показання потерпілої з приводу того, що у всіх розмовах з ОСОБА_7 вона розуміла, що останній в силу займаної посади в правоохоронних органах має зв`язки із керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_2 та зможе вирішити її питання. Зазначає, що апеляційним судом не надано оцінки доводам сторони обвинувачення про відсутність у вироку мотивів взяття до уваги належних та допустимих доказів на визнання винуватості ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК та неврахування тих же доказів при його виправданні за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК. Вказує, що суд апеляційної інстанції, мотивуючи своє рішення, всупереч вимогам статей 23, 94, 95, 370 КПК щодо безпосередності дослідження доказів судом, без об`єктивного з`ясування обставин, що підтверджені доказами, формально процитував вирок суду. Вважає, що призначене місцевим судом ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі засудженого. Відтак ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. 
В запереченнях на касаційну скаргу захисник просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій -без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Засуджений та його захисник заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Крім того, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як передбачено ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, визначені статтями 412-414 КПК.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, прокурор, крім іншого, вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.
Висновки суду про доведеність винуватості, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК стороною обвинувачення не оспорюється.
Водночас, доводи прокурора щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК.
Відповідно до ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави, за яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх із наявними у справі матеріалами та дати на кожен вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права.
Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка зобов`язана перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Недотримання вказаних положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
На думку колегії суддів, під час перегляду вироку щодо ОСОБА_7 апеляційний суд зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції на підставі зібраних під час досудового розслідування та досліджених у ході судового розгляду доказів, дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК.
Не погодившись із вироком місцевого суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просив скасувати згадане судове рішення й ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначити покарання:- за ч. 1 ст. 190 КК (в редакції від 29 грудня 2022 року) у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; - за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. З ст. 369 КК (в редакції від 29 грудня 2022 року) у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна та штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК, покарання у виді штрафу виконувати самостійно. На підставі ст. 54 КК позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «лейтенант поліції». 
При цьому прокурор вказував на те, що протоколами про результати аудіо- , відеоконтролю особи від 21 січня 2023 року № 62/5/2-113т та аудіоконтролю особи від 21 січня 2023 року № 62/5/2-114т, у телефонній розмові за 21 листопада 2022 року ОСОБА_7 схиляв ОСОБА_8 до якнайшвидшого надання неправомірної вигоди, повідомляючи їй про телефонні дзвінки від начальника РТЦК з вимогою надання грошових коштів в сумі 3 500 доларів США, а у телефонних розмовах з 22 листопада 2022 року по 24 листопада 2022 року - про необхідність надання коштів саме в ці дні.
Зокрема сторона обвинувачення звертала увагу на те, що у телефонній розмові, зафіксованій у вищезазначених протоколах НСРД, потерпіла 21 листопада 2022 року, діючи під контролем правоохоронних органів, повідомила ОСОБА_7 про те, що вона не сподівалася його попередньому телефонному дзвінку (фраза: «Розумію, але я взагалі не сподівалась вчорашньому чи коли? Минулого тижня вашому дзвінку»), у якому обвинувачений повідомив про необхідність надання неправомірної вигоди, її вид та суму. При цьому ОСОБА_7 також у даній розмові підтвердив потерпілій факт здійснення вищеописаного їй дзвінка (фраза: «Та я розумію»), а також вид та суму неправомірної вигоди (запитання потерпілої: «Ще раз мені нагадайте, ми говорим про три з половиною долара, правильно?», відповідь обвинуваченого: «Так») та зазначив про необхідність надання неправомірної вигоди (дослівно) «начальнику», якого потерпіла сприймала як службову особу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, апеляційний суд належним чином не перевірив вищезазначених доводів сторони обвинувачення, не надав належної оцінки зібраним доказам, зокрема протоколам про результати аудіо- , відеоконтролю особи від 21 січня 2023 року № 62/5/2-113т та аудіоконтролю особи від 21 січня 2023 року № 62/5/2- 114т, в обґрунтування рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК поклав ті ж мотиви, якими місцевий суд обґрунтовував своє рішення про його виправдання, однак своїх власних висновків не зробив, та дійшов передчасного висновку про законність вироку суду першої інстанції в цій частині.
При цьому, суд апеляційної інстанції не врахував того, що фактично він виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Разом з тим, враховуючи загальні засади кримінального провадження, а саме принцип безпосередності дослідження доказів, вимоги апеляційної скарги прокурора щодо ухвалення нового вироку та конкретні обґрунтовані її доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та можливе неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставної виправдання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК, апеляційний суд міг це перевірити шляхом повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні.
Зазначене свідчить про формальний підхід апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги прокурора, а саме недотримання вимог ст. 419 КПК. 
Окрім того, апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, не виклав обґрунтування співмірності призначеного ОСОБА_7 покарання вчинених ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, одне із яких є корупційним, до вчинення якого він неодноразово схиляв потерпілу, при цьому його поведінка була конспіративною. 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що визначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу саме у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК - 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, не відповідає конкретним обставинам вчиненого засудженим кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.
Отже, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування, а тому касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати зазначене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, а за наявності для цього підстав - шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження та доказів, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3