Номер провадження 2/754/2712/26
Справа №754/15476/24
РІШЕННЯ 
Іменем України

10 березня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Зотько Т. А.,
за участі секретаря судового засідання Юхименко А. Є.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.06.2021 року відповідачка підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погоджено використання OTP пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта. У подальшому відповідачка виявила бажання отримати послугу «Миттєва розстрочку. Кредит готівкою», ознайомилась із актуальними умовами кредитування та 22.03.2023 року підписала Паспорт кредиту за допомогою OTP пароля. Після чого із відповідачкою за допомогою OTP пароля було підписано Кредитний договір б/н від 30.04.2023 р. про надання строкового кредиту у розмірі 64 900,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Додатково із відповідачкою за допомогою OTP пароля підписаний Графік кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, відповідачка у свою чергу своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надала, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку, внаслідок чого станом на27.10.2024 року наявна заборгованість у загальному розмірі 70 556,76 грн., а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва 04.11.2024 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачам копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
22.11.2024 від представниці відповідачки - ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представниця заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що спірний кредитний договір відповідачка не укладала, оскільки була піддана шахрайським діям зі сторони невідомих осіб, що підтверджується матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023100030001382 від 02.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Таким чином відповідачка не отримувала жодних грошових коштів в кредит у позивача, оскільки стала жертвою шахрайських дій зі сторони невідомих осіб. Також містилося клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також витребування доказів, а саме: паспорт споживчого кредиту; платіжне доручення № 302 від 24.08.23 р.; витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 10.10.23 р.; лист від 18.08.2023 вих. № 2643_230818145506.
10.01.2025 року зі сторони АТ КБ "ПриватБанк" подано відповідь на відзив ОСОБА_1 разом з матеріалами Службової перевірки щодо доводів Відповідача про укладення Кредитного договору від 30.04.2023 року шахрайським шляхом.
Заперечень на відповідь на відзив на адресу суду не надходило.
Ухвалою судді Деснянського районного суд м. Києва від 04.02.2025 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Крім того, вказаною ухвалою витребувано від Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»  належним чином засвідчені копію платіжного доручення № 302 від 24.08.23 р.; витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 10.10.23 р.; лист від 18.08.2023 вих. № 2643_230818145506. 
08.05.2025 від представниці відповідачки - адвокатки Хоменко О.М. надійшло клопотання про повторне витребування доказів.
Згідно ухвали суду від 08.05.2025 клопотання представниці відповідачки - адвокатки Хоменко О.М. про витребування доказів було задоволено.
29.09.2025 року представником відповідачки засобами електронного зв`язку через підсистему "Електронний Суд" подано зустрічний позов, згідно якого відповідачка просить суд поновити для подання зустрічної позовної заяви про захист прав споживачів та визнання недійсними та такими, що вчинені без дозволу ОСОБА_1 операції (транзакції) щодо переказів грошових коштів, що відбулися 30.04.2023 на суму 87600,00 грн., проведених по банківському рахунку ОСОБА_1 ; визнати неправомірними дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по нарахуванню відсотків, у тому числі, але не виключно пені, комісії за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення незаконних операцій (транзакцій); зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити кошти по банківському рахунку позивача , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі мінус 87600 грн. неправомірно перерахованих коштів. Прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та задовольнити його.
Згідно ухвали суду від 13.11.2025 було відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку для подання зустрічної позовної заяви та у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та визнання недійсними та такими, що вчинені без дозволу ОСОБА_1 операції (транзакції) щодо переказів грошових коштів, що відбулися 30.04.2023 на суму 87600,00 грн., проведених по банківському рахунку ОСОБА_1 ; визнати неправомірними дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по нарахуванню відсотків, у тому числі, але не виключно пені, комісії за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення незаконних операцій (транзакцій); зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити кошти по банківському рахунку позивача , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі мінус 87600 грн. неправомірно перерахованих коштів.
Представники позивача - Мінін С.О. та Хитрова Л.В. в суді позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надаючи пояснення посилались на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та поданих суду заявах по суті спору.
Представники відповідачки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, на адресу суду представницею Грецьких Є.О. було подано заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Суд, заслухавши пояснення представників позивача, надавши оцінку обставинам справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків.
Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що 08.06.2021 року було здійснено ідентифікацію клієнта та відповідачкою ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. 
На підставі вказаної Заяви ОСОБА_1 ідентифікована як клієнт Банку, яка користується банківськими послугами, в тому числі кредитними, зокрема №5168745608677495 та №4149629314400730. 
У відповідності до розділу 3 вказаної Заяви від 08.06.2021 року сторони погодили і використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису при отриманні банківських послуг, а саме при здійсненні будь-якої операції та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта. 
У відповідності до цієї Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 08.06.2021 року ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано кредитні картки. 
Зокрема, станом на 30.04.2023 року, до моменту укладення Кредитного договору від 30.04.2023 року відповідачка за користувалася картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . 
Крім того, відповідачка за як клієнт та користувач послугами АТ КБ "ПриватБанк" була зареєстрована в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідає її фінансовому мобільному номеру телефона НОМЕР_3 .
На підтвердження факту укладення Кредитного договору б/н від 30.04.2023 року банком надано: Кредитний договір б/н від 30.04.2023 р. про надання строкового кредиту, підписаний за допомогою OTP пароля; Графік платежів (обчислення загальної вартості Кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит «Кредит готівкою», патпорт споживчого кредиту «Кредит готівкою», підписані за допомогою OTP пароля 30.04.2023 року, розрахунок заборгованості, виписку за договором б/н, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачки, Заяву про приєднання до умов і правил, паспорт споживчого кредиту.
На підтвердження видачі кредиту Банком до суду разом з позовною заявою надана Виписка за договором ОСОБА_1 б/н від 30.04.2023 року. 
В подальшому Відповідачем до свого відзиву, а Банком до відповіді на відзив також долучено виписки по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , з якої вбачається, що кредитні кошти в сумі 64900,00 грн., отримані відповідачкою за Кредитним договором від 30.04.2023 року були зараховані на картку № НОМЕР_1 та використані наступним чином: 4990,00 грн. перераховано на свій рахунок "Скарбничку" 26**35; 19919,76 грн. перераховано на свій рахунок № НОМЕР_2 (9,76 грн. були на рахунку з 29.04.2023 року); 40000,00 грн. знято готівкою в банкоматі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Надалі, з картки № НОМЕР_2 перераховані кредитні кошти з картки № НОМЕР_1 в сумі 19900,00 грн. також знято в банкоматі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Таким чином, загальна сума кредиту в розмірі 64900,00 грн., за стягненням якої Банк звернувся в даній цивільній справі була знята повністю відповідчкою ОСОБА_1 за фізичної наявності карток та відповідно введенням ПІНкоду в банкоматі за адресою: АДРЕСА_1 .
Доказів, які б спростували розрахунки надані позивачем, щодо розміру заборгованості за кредитним договором, відповідачкою не надано. 
Відповідно до п. 60 Положення НБУ №75 «Клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня». 
З огляду на наведене, суд погоджується з твердженням представників позивача, що банківські виписки з рахунків в банківській установі є належними, допустимими і достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, що підтверджують факт здійснення операцій клієнтом, в тому числі і за рахунок кредитних коштів. 
Тому, для підтвердження видачі Банком кредитних коштів, розміру виданого кредиту та факту його використання виписка - є належним та допустимим доказом по справі, як первинний документ, який складається у вигляді електронних записів, роздрукований на паперовому носії. 
Аналогічні висновки щодо належності як доказів виписки по рахунку, викладені Верховним Судом у своїх Постановах по справам №200/5647/18 від 16.09.2020 року, № 456/3643/17 від 20.10.2020 року, № 205/4176/18 від 11.11.2020 року, № 753/16762/15 від 15.01.2025 року.
Що стосується заперечень відповідачки щодо укладення нею Кредитного договору від 30.04.2023 року та отримання кредиту в сумі 64900,00 грн., суд зазначає наступне.
Як зазначалось представниками позивача, відповідачка була зареєстрована в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідає його фінансовому мобільному номеру телефона НОМЕР_3 .
Тобто, для автентифікації (авторизації) в Банку відповідачка використовувала фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_3 .
Таким чином, саме дії Відповідача призвели до здійснення платіжних операцій за допомогою платіжного інструменту - картки, доданої в платіжний застосунок Приват24.
За результатами проведеної Банком перевірки встановлено, що всі входи в Приват24 з 29.04.2023 року здійснені в акаунті +380664064313 Приват24 клієнта ОСОБА_1 .
При цьому мав місце вхід в Приват24 з іншого мобільного пристрою 29.04.2023 року о 18:13 під час розмови ОСОБА_1 зі сторонньою особою, яка представилась нібито працівником АТ КБ "ПриватБанк" та телефонувала з номеру НОМЕР_4 .
Як вбачається з Рапорту слідчого слідчого відділу Деснянського УП лейтенанта поліції Аліни Сторожик від 02.08.2024 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження та долучений представницею відповідачки до матеріалів даної справи: 29.04.2023 року відповідачка 7 (сім) разів розмовляла з вказаним абонентом, 30.04.2023 року відповідачка п`ять разів розмовляла з вказаним абонентом..
Як зазначено у відзиві на позов, відповідачка виконувала вказівки надані їй сторонньою особою. 
Службовою перевіркою було встановлено, що в цей же час відбувається і зміна паролю входу до Приват24, знову ж таки за вказівками невідомої особи відповідачка продовжила виконувати вказівки сторонньої особи: підтвердила вхід в Приват24, а потім самостійно зняла всі кредитні кошти, в тому числі отримані за Кредитним договором від 30.04.2023 року.
Разом з тим, під час першого входу в Приват24 з нетипового мобільного девайсу Позивачем на номер Відповідача було надіслано повідомлення, підтвердження чого також містить в матеріалах кримінального провадження. 
Разом з тим, отримавши вказане повідомлення, Відповідач продовжила виконувати вказівки невідомої їй особі, що підтверджується протоколом допиту потерпілої від 03.05.2023 року.
Крім того, судом було прослухано записи телефонних розмов відповідачки ОСОБА_1 з менеджером Банку за номером клієнтської підтримки 3700, які є додатками Службового розслідування, з яких вбачається, що їй надходили не тільки дзвінки, а й СМС-повідомлення з паролями, і що вона повністю всі дії "ПРОРОБИЛА" з цією особою "ВЧОРА І ЗРАНКУ".
Здійснюючи платіжні операції за вказівками відповідачка, знявши кредитні кошти в банкоматі, перерахувала собі їх на мобільний номер телефону, але за її поясненням вони "зникли".
Відповідно до ч. 4 абз. 63 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 року № 65 визначено, що «фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації». 
Відповідно до абзацу 1 ч.3 розділу Загальні положення Положення № 164 автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача та/або належність користувачу певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача.
Згідно з вимогами статті 68 Закону України "Про платіжні послуги" визначено, що електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, а також їх автентифікація здійснюється відповідно до абзацу першого частини другої статті 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Згідно із Законом України «Про електронні довірчі послуги» засобом електронної ідентифікації є носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 235/2054/21 (провадження № 61- 1725св22) зазначив, що «суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІНкодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши Sim-карту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову. Крім того, суд першої інстанції не здійснив аналіз доводів позивача про те, що вона не втрачала банківських карток, їх ПІН-кодів і телефону та нікому їх не передавала, не вчиняла будь-яких інших дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з її рахунків відповідно наведених вище алгоритмів реєстрації у системі «Приват24».
Тобто, фінансовий номер телефону клієнта є важливою складовою отримання якісних банківських послуг у АТ «ПриватБанк» та безпеки клієнта.
Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, відповідно до яких суд зобов`язаний перевірити, чи власна бездіяльність позивача щодо збереження її фінансового номера телефону не сприяла тому, що сторонні особи могли використати її фінансовий номер телефону для здійснення несанкціонованих банківських переказів, судом встановлено, в даному випадку використання будь-якого іншого фінансового мобільного номеру, окрім номеру відповідачки не підтверджується, відтак суд вважає, що втрата відповідачкою кредитних грошових коштів сталася через власну недбалість та власні дії відповідачки.
Згідно із абзацем 7 п. 19 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» регламентовано, що втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. 
Відповідно до п. 146 VІІ Розділу Положення № 164 затверджено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 524/3979/16-ц зробив висновок про те, що відповідач повідомив правоохоронні органи та відділення банку про викрадення у нього саме кредитної картки та зняття грошових коштів з його карткового рахунку лише 16 вересня 2013 року, тому банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення. Суди безпідставно вважали, що відповідач вжив необхідних заходів, передбачених Умовами та Правилами у випадку крадіжки картки, і своєчасно повідомив банк та правоохоронні органи про факт викрадення. Наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.
Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку щодо правомірності підстав звернення позивача з вказаним позовом до відповідачки.
Як вбачається з наданого суду позивач розрахунку заборгованості, відповідачка станом на 27.10.2024 має заборгованість у загальному розмірі 70 556,76 грн., яка складається з заборгованості за тіом кредиту у розмірі 64 900,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 5 656,76 грн..
Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачці кредит.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачка кредит вчасно не сплатила, внаслідок чого виникла заборгованість. 
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущення.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Таким чином суд дійшов висновку, що доказів на спростування викладених в позовній заяві та письмових матеріалах справи обставин, відповідачкою суду не надано, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача витрати понесені по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривні. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509,525,526, 530, 536, 549, 551, 599, 610-612, 615, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 174, 178, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354-355 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ :
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.04.2023 року у загальному розмірі 70 556, 76 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дані позивача: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ: 14360570).
Дані відповідачки:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду виготовлено 08.04.2026.

Суддя:   Т. А. Зотько