Справа № 562/272/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
"12" березня 2026 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області
у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,
секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,
учасники справи: представник позивача в режимі ВКЗ Петлюк В.В.,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У поданій в системі «Електронний суд» заяві представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 листопада 2024 року в розмірі 52212 грн. 03 коп. та судові витрати в справі, обґрунтовуючи невиконанням відповідачем договірних зобов`язань.
Відзив на позов відповідач не подавала.
У судовому засідання представник позивача підтримав повністю з наведених у позові підстав та з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості просить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» 43139,27 грн. боргу по кредиту та 8068,76 грн. відсотків, а всього 51208,03 грн.
Відповідач позовні вимоги визнала повністю та просить відтермінувати сплату боргу через майновий стан.
З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до положень ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Установлено, що 25 листопада 2024 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг укладено договір б/н у вигляді електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з урахуванням передбачених Законом України «Про електронну комерція» особливостей,за яким остання отримала строковий кредит у розмірі 50000 грн. безготівковим шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 31% річних.
Банк виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в межах обумовлених сум, що не заперечується відповідачем.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідач передбачені кредитним договором обов`язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачувала, чим порушила умови договору.
Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк.
Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит.
З представленого позивачем розрахунку вбачається, що станом заборгованість відповідача за договором №б/н від 25 листопада 2024 року складається з простроченого тіла кредиту – 43139,27 грн. та відсотків – 8068,76 грн., а всього на загальну суму 51208,03 грн.
З огляду на викладене, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення, надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.
Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, зокрема, відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судових рішень вирішуються у передбаченому розділом VI Цивільного процесуального кодексу України порядку.
Згідно ч.4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 2-55/10 зазначив, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до статті 435 ЦПК України, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Також у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 264/2548/16-ц вказано, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначені нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. 
При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. 
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2023 року в справі № 295/5781/19). 
Системний аналіз норм законодавства та висновків Верховного Суду свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. При цьому необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду є дотримання розумного та пропорційного балансу інтересів сторін, а також дотримання розумного строку відстрочення/розстрочення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Предметом вказаного спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, який, як встановлено, був укладений за взаємною згодою сторін, зокрема і щодо відповідальності за його невиконання.
Тому, виходячи з підстав та предмету саме в цій справі, враховуючи сутність обставин, які передували виникненню спору між сторонами, суд не вбачає необхідності встановлення відстрочення або розстрочення виконання даного рішення на стадії його ухвалення.
У той же час суд зауважує, що сторони не обмежені у своєму праві визначити порядок та спосіб виконання даного рішення суду, в тому числі і шляхом розстрочення його виконання на стадії виконання, тобто після ухвалення даного рішення суду.
При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 2662,40 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.258-273, 351 – 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за договором №б/н від 25 листопада 2024 року в сумі 51208 (п`ятдесят одна тисяча двісті вісім) грн. 03 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. судових витрат.
Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Текст повного рішення виготовлено 16 березня 2026 року.

Суддя: