Справа № 481/101/26 
Провадж.№ 2/481/241/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року м. Новий Буг
Новобузький районний суд Миколаївської області у складі: 
головуючої по справі судді – Васильченко-Дриги Н.О.,
за участю секретаря судового засідання – Войцеховської О.А.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку, 
ВСТАНОВИВ:
02.02.2026 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, в якому просив визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0022 га, для обслуговування гаража, розташованої по  АДРЕСА_1 (після зміни адреси гаражу: під гараж № НОМЕР_1 у гаражному комплексі  АДРЕСА_1 ) з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу гаража серія НКВ №421220 від 11.11.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-294, він є власником нерухомого майна – гаража, загальною площею 12,0 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (після зміни адреси гаражу: на гараж № НОМЕР_1 у гаражному комплексі АДРЕСА_1 ). Вищезазначений, належний йому гараж, розташований на земельній ділянці, площею 0,0022 га з цільовим призначенням для обслуговування гаражу. Однак, предметом вказаного договору купівлі-продажу слугував лише гараж, питання про передачу (продаж) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей гараж (для обслуговування гаражу) при укладанні цього договору не вирішувалося. Але, зазначена земельна ділянка належить – ОСОБА_2 та значиться за нею відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-MK №024548, виданого 31.01.1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаїської області від 31.01.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №2705. Колишня власниця земельної ділянки – ОСОБА_2 – померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В грудні 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Баштанського нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Л.М., з метою подальшого відчуження належного йому гаража, але йому було роз`яснено, що він не може вчинити правочин, так як, вищевказана земельна ділянка перебуває у приватній власності іншої особи.
Позивач в судове засідання не з`явився, проте до позову додав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти задоволення позову.
Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.
Положеннями статей 15,16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
У ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1991 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Частиною 8 статті 130 Земельного кодексу України передбачено, що істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного),іншу будівлю або споруду),об`єкт незавершенного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності)на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на такий об`єкт. Укладення договору, що передбачає набуття права власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення такої частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
У підпункті «ґ» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року (в редакції Постанови Верховного Суду № 2 від 19.03.2010) з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу гаража НКВ №421220 від 11 листопада 1997 року ОСОБА_1 належить гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області від 27.01.2026 року змінено адресу гаражу, належного гр. ОСОБА_1 , розташованого в АДРЕСА_1 на гараж № НОМЕР_1 у гаражному комплексі АДРЕСА_2 .
Однак, земельна ділянка площею 0,0022 га з цільовим призначенням для обслуговування гаражу, на якій розташований вищезазначений гараж, належить – ОСОБА_2 та значиться за нею відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-МК №024548, виданого 31.01.1997 року на підставі рішення виконкому міської Новобузької міської ради Миколаївської області від 31.01.1997 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №2705.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25.08.2021 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років.
З моменту передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 і до цього часу цільове призначення земельної ділянки, для обслуговування гаражу, не змінилося.
З огляду на викладене, у зв`язку з придбанням ОСОБА_1 гаражу, до нього разом з правом власності на гараж перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, що автоматично припинило право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.
Таким чином, досліджені судом обставини справи, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0022 га для обслуговування гаража, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 (після зміни адреси гаражу: під гараж № НОМЕР_1 у гаражному комплексі № НОМЕР_3 по  АДРЕСА_1 ).
Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, останній не заявляв, тому суд відносить ці витрати на його рахунок.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273,274-279,354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
 
Позов ОСОБА_1 до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0022 га для обслуговування гаража, розташованої по  АДРЕСА_1 (після зміни адреси гаражу: під гараж № НОМЕР_1 у гаражному комплексі № НОМЕР_3 по  АДРЕСА_1 ) з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 .
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА