справа № 489/9440/25 
провадження №2/489/502/26

Заочне рішення
Іменем України

16 березня 2026 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді     Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання   Лупової Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Центрального району міста Миколаєва, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, 
встановив:
У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням – квартирою  АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є користувачем житлового приміщення за вищевказаною адресою. Право користування вказаною квартирою він отримав на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1058 від 27.10.2021 «Про зміну договорів найму житлових приміщень». На підставі вказаного рішення Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Центрального району міста Миколаєва уклало з ним типовий договір №19 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до якого йому та членам його сім`ї передано у безстрокове користування квартиру АДРЕСА_1 . Членом сім`ї наймача в договорі найму вказаний ОСОБА_2 – рідний брат позивача, оскільки він зареєстрований у вказаній квартирі з 2002 року. Проте, ОСОБА_2 з травня 2013 року за місцем реєстрації не проживає, не сплачує квартплату та комунальні платежі, в утримання житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має та нею не цікавиться. Всі витрати, пов`язанні з експлуатацією квартири, позивач сплачує самостійно. Жодних перешкод в користуванні квартирою відповідачу він не чинив. В свою чергу, відповідач не висловлював наміру проживати в ній і вселитися не намагався.  За такого, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. 
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 26.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
У судове засідання, призначене на 24.02.2026, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади.
Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, причини їх неявки не повідомили, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку. 
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Відповідно до витягу із рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1058 «Про зміну договорів найму житлових приміщень» від 27.10.2021 останній вирішив змінити договір найму житлового приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї: АДРЕСА_2 , у зв`язку із смертю ОСОБА_3 на ОСОБА_1 
26.01.2022 між позивачем та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Центрального району міста Миколаєва на підставі вищевказаного Виконавчого комітету Миколаївської міської ради було укладено Типовий договір №19 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до умов якого позивачу та членам його сім`ї передано у безстрокове користування квартиру АДРЕСА_1 . Членом сім`ї позивача вказано його брата ОСОБА_2 . 
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва №16.27-515409-2025 від 26.11.2025 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою:  АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 21.11.2025 засвідченим сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підтверджується, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає з травня 2013 року. 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
В свою чергу, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, останній дійсно добровільно залишив спірне житло, комунальні платежі не сплачував, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити.
Визнати  ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири  АДРЕСА_1 .
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; 
відповідач – ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
треті особи – Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Центрального району міста Миколаєва, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 7.

Повний текст судового рішення складено 16.03.2026.

Суддя І.В.Коваленко