ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)

13 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 367/4064/21
провадження № 61-14942св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Вайнер Олега Леонідовича про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання частини майна особистою власністю.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання частини майна особистою власністю.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2025 року вимоги первісного та зустрічного позовів задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:089:0229 і площею 0,025 га, розташовану за тією ж адресою; транспортний засіб марки KIA модель SPORTAGE (номер кузова НОМЕР_1 ); транспортний засіб марки KIA модель SORENTO (номер кузова НОМЕР_2 ); кухонні меблі «ELNOVA» вартістю 74 199 грн; посудомийну машину марки «WHIRLPOOL» вартістю 6 399 грн; варильну газову поверхню «WHIRLPOOL» вартістю 7 962 грн; духову шафу «WHIRLPOOL» вартістю 11 867 грн; холодильну камеру Liebherr IK 3520 вартістю 16 740 грн; ліжко «Мілана L16» вартістю 17 396 грн; матрац «Skandi Foam» вартістю 8 869 грн; комплект меблів для дому вартістю 18 600 грн; комплект меблів згідно товарної накладної №5926 від 07 серпня 2019 року вартістю 19 808 грн; торговельну марку «Щаслива родина».

У порядку поділу майна подружжя визнано за кожною зі сторін право власності на частину майна згідно наведеного переліку.

03 липня 2025 року адвокат Вайнер О. Л., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 120 500,00 грн.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 
2025 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 917,05 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 303,34 грн., та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн. В іншій частині заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 липня 2025 року - без змін.

29 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л. подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, які були понесені в зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 15 000,00 грн.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року заяву адвоката Вайнера О. Л. задоволено та стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

27 листопада 2025 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою та просив скасувати додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 
2025 року, а постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Також 27 листопада 2025 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року. 

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі №367/4064/21, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л., подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржуване додаткове судове рішення залишити без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 січня 2026 року касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без задоволення, а судові рішення без змін.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат

03 лютого 2026 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л.  подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, у якій просить суд: поновити строк для подання заяви на прийняття додаткового рішення та ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу надану адвокатом Вайнером О. Л.  у розмірі 10 000,00 грн.

Заява мотивована тим, що при залишенні касаційної скарги без задоволення судом касаційної інстанції не вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л. просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  гонорар адвоката, що складає - 10 000,00 грн.

На підтвердження факту понесення судових витрат у суді касаційної інстанцій до заяви додано копію акта № 3 до договору № 37/юр від 18 березня 2021 року, в якому зазначено, що сторони прийшли до домовленості передбаченої пп. 4.1. основного договору, що загалом за надання правничої допомоги у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду, розмір гонорару адвоката складає - 10 000,00 грн.

05 лютого 2026 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_2 подав до Верховного Суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, просив відмовити у поновленні строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та у стягненні витрат.
Просив врахувати, що справа в касаційній інстанції переглядалась у письмовому провадженні, без проведення судового засідання та без участі сторін, в зв`язку із чим адвокат не здійснював будь-яких процесуальних дій, крім подання відзиву на касаційну скаргу, у якому не було нових правових позицій, а відтворювалася лише аргументація, викладена у судах попередніх інстанцій, що не потребувало складного правового аналізу чи значних часових витрат. 

Позиція Верховного Суду

Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 ЦПК України).

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 24 березня 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 367/4064/21 між суддями у зв`язку обранням судді Ступак О. В. до Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2026 року справу № 367/4064/21 передано на розгляд судді-доповідачеві Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Сакара Н. Ю., Сердюк В. В.

Перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Вайнер О. Л.  про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи в суді касаційної інстанцій, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й струмування від подання безпідставних позовів.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 
2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Правничу допомогу на стадії касаційного розгляду справи № 367/4064/21  ОСОБА_1 надавав адвокат - Вайнер О. Л., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 37/юр від 18 березня 2021 року, акта № 3 до договору про надання правової допомоги № 37/юр від 03 лютого 2026 року та ордеру від 22 грудня 2025 року № 1658830. 

22 грудня 2025 рокучерез підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О. Л. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2025 року в складі судді Мерзлого Л. В., постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вказала, що нею протягом п`яти днів після ухвалення судом касаційної інстанції судового рішення будуть подані докази на підтвердження понесення судових витрат у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції. Орієнтовний розрахунок судових витрат визначено у розмірі 10 000,00 грн.

До заяви про ухвалення додаткового судового рішення, яка подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Вайнер О. Л. долучено: копію акта № 3 від 03 лютого 
2026 року до договору про надання правової допомоги № 37/юр від 18 березня 
2021 року (копія договору міститься в матеріалах справи), ордер № 1658830 від 
22 грудня 2025 року. 

З матеріалів справи вбачається, що у пп. 4.1. основного договору про надання правової допомоги № 37/юр від 18 березня 2021 року зазначено: «представлення інтересів клієнта в суді касаційної інстанції (незалежно від статусу
касатора або ні), авансом, до написання першого процесуального документу в суд клієнт сплачує адвокату за додатковою домовленістю, які включають в себе написання та подачу до судів процесуальних документів, виступи в судових засіданнях, виконання судових доручень, ознайомлення з матеріалами справи тощо незалежно від часу проведеного у суді»

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Відповідно до частин першої, третьої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Отже, згідно з положеннями статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.

Враховуючи, що при поданні відзиву на касаційну скаргу сторона позивача у клопотанні заявила, що очікує понести витрати за надання правничої допомоги у суді касаційної інстанції, копію постанови суду касаційної інстанції заявник отримав 02 лютого 2026 року, а заява про ухвалення додаткового рішення у справі з доказами понесення судових витрат подана 03 лютого 2026 року, колегія суддів вважає, що наявні підстави для поновлення представнику ОСОБА_1 - адвокату Вайнеру О. Л. встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України процесуального строку.

Аналізуючи обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу на стадії касаційного перегляду справи, колегія суддів враховує наступне. 

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Колегія суддів враховує, що питання поділу майна подружжя не потребує вивчення значної кількості нормативно-правових актів і судової практики, а правова позиція адвоката позивачки є усталеною та послідовно напрацьованою в судах першої та апеляційної інстанцій. Також у цій справі правова позиція позивачки не змінювалась, вона підтримувала висновки судів першої та апеляційної інстанцій, та просила у задоволенні апеляційних та касаційних скарг ОСОБА_2 відмовити повністю, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
З урахуванням наведеного, обсягу наданих послуг, а також визначених частиною третьою статті 141 ЦПК України критеріїв, а саме обґрунтованості та пропорційності судових витрат, Верховний Суд уважає за доцільне стягнути витрати на правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, у розмірі 5 000 грн.
З огляду на наведене, заява представника ОСОБА_1 - адвоката Вайнеру О. Л., про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Поновити  ОСОБА_1 строк для подання заяви про прийняття додаткового рішення.

Заяву  ОСОБА_1 , в особі представника Вайнер Олега Леонідовича, про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу надану суді касаційної інстанції, у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили 
з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк