РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/4749/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати наказ №676 від 16.20.2026 командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) про притягнення капітана ОСОБА_1 , за неналежне виконання обов`язків військової служби до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; 2) зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виплатити премію, яка була утримана в зв`язку наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував на посаді старшого офіцера групи безпеки військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . 18.02.2026 позивачу на мобільний додаток надійшов наказ відповідача № 676 від 16.02.2026 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності в вигляді догани. Позивач вважає, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності безпідставно. Вказує, що він належним чином виконує свої службові обов`язки. За таких обставин просить позов задовольнити.
Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначено, що відповідно до витягу з розпорядження із захисту інформації військової частини НОМЕР_1 № 393 від 09.02.2026 начальнику групи безпеки військової служби було доручено організувати та забезпечити проходження усім особовим складом курсу кібергігієни з отриманням відповідних сертифікатів до 01 березня 2026 року. З метою виконання вказаного розпорядження начальником групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 було визначено капітану ОСОБА_1 , старшому офіцеру групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 прибути на 09 годину 12.02.2026 на командний пункт військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 для проходження ним курсу кібергігієни, однак, вимоги даного розпорядження останнім не були виконані. Більше того, 12.02.2026 капітан ОСОБА_1 взагалі не з`явився на командний пункт, та не реагував на телефонні дзвінки підполковника ОСОБА_2 , чим порушив ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та абзац 4 ст. 11, ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України. Відповідач звертає увагу, що у позовній заяві позивач визнає факт повідомлення його, про те, що він має з`явитися 12.02.2026 на командний пункт для проходження курсу кібергігієни. Також в позовній заяві позивач, зазначає, що пройшов курс кібергігієни 11.02.2026 та доповів про проходження курсу підполковнику ОСОБА_2 . Вказане не відповідає дійсності, оскільки капітан ОСОБА_1 доповів підполковнику ОСОБА_2 про проходження курсу кібергігієни, лише 13.02.2026 засобами зв`язку, а саме повідомленням в меседжері WhatsApp. Стверджує, що якби ОСОБА_1 з`явився 12.02.2026 на командний пункт та доповів підполковнику ОСОБА_2 про проходження курсу кібергігієни, підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності не було б. Вважає спірний наказ правомірним та просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 20.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Розглянувши позовну заяву та долучені матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.
ОСОБА_1 перебував на посаді старшого офіцера групи безпеки військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . 
Як стверджує позивач, та не заперечує відповідач, відповідно до наказу Генерального штабу ЗСУ № 19 від 21.02.2026 позивач звільнений з займаної посади старшого офіцера з безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду - начальником служби пожежної безпеки служб військової частини НОМЕР_2 .
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03. 2026 № 9 позивач був виключений з особового складу частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.02.2026 № 676 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», капітана ОСОБА_1 , старшого офіцера групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді дисциплінарного стягнення – догана.
Вказаний наказ обґрунтований наступним: «Незважаючи на умови воєнного стану, мають місце випадки неналежного виконання обов`язків військової служби серед військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 . Так, капітан ОСОБА_1 , старший офіцер групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 , не виконав вимоги розпорядження та 12.02.2026 не прибув на командний пункт військової частини НОМЕР_1 для проходження ним курсу кібергігієни. На підставі рапорту підполковника ОСОБА_2 , начальника групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2026 № 3395/р, з метою підтримання статутного порядку, наказано за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абзацу четвертого статті 11, абзаців другого та третього статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до статті 55 та пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на капітана ОСОБА_1 , старшого офіцера групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 , дисциплінарне стягнення – ДОГАНА.».
18.02.2026 позивачу в меседжері WhatsApp було направлено наказ командира від 16.02.2026 року № 676 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Вважаючи протиправним вказаний наказ, останній звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут). Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
За змістом ст. 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом:
виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;
особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;
формування правової культури військовослужбовців;
забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, виховання культури ґендерної рівності та нетерпимості до будь-яких проявів дискримінації, в тому числі за ознакою статі, запобігання та протидії насильству за ознакою статі, сексуальним домаганням та правопорушенням проти статевої свободи та статевої недоторканості у військовому колективі;
умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;
зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;
підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;
своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;
чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту, право командира – віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого – їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. 
Згідно зі ст. 45 цього ж Статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. 
Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
За змістом. 55 Дисциплінарного статуту командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ґ", а також пунктами "д"-"ж" (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.
За змістом ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно до 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Дисциплінарного статуту)
Згідно із ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Положенням ст. 97 Дисциплінарного статуту визначено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548 (далі - Статут).
Статтями 5, 6 Статуту встановлено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Статтею 11 Статуту визначаються загальні обов`язки військовослужбовців. Так, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини (абзац 4).
Приписами абзаців другого та третього статті 37 Статуту встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
За змістом статей 28-30 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно зі ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Отже накладення дисциплінарного стягнення відбувається виключно за умови доведення вини військовослужбовця. 
Водночас суд звертає увагу, що службове розслідування не є обов`язковим для накладення дисциплінарного стягнення, однак для уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини може бути призначено.
За матеріалами даної справи позивача, який є старшим офіцером, притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків та порушення вимог абзацу четвертого статті 11, абзаців другого та третього статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у вигляді дисциплінарного стягнення «догана».
Суд зауважує, що інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: однорідність фактичного змісту; юридична єдність (комплексність) норм; законодавча відособленість.
Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.
Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.
В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.
Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено. У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення, є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.
Разом з тим, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 
Таким чином, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни.
Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Так, судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з розпорядження із захисту інформації військової частини НОМЕР_1 № 393 від 09.02.2026 начальнику групи безпеки військової служби було доручено організувати та забезпечити проходження усім особовим складом курсу кібергігієни з отриманням відповідних сертифікатів до 01 березня 2026 року. 
З метою виконання вказаного розпорядження начальником групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 було визначено капітану ОСОБА_1 , старшому офіцеру групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 прибути на 09 годину 12.02.2026 на командний пункт військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 для проходження ним курсу кібергігієни. 
Суд зауважує, що за змістом позову позивач визнає факт повідомлення його про те, що він мав з`явитися 12.02.2026 на командний пункт для проходження курсу кібергігієни.
Суд нагадує, що відповідно до абзаців 2, 3 статті 37 Статуту, отримавши наказ, військовослужбовець, крім обов`язку його неухильно виконання, також зобов`язаний про його виконання або невиконання доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Проте, таких доказів до матеріалів справи позивачем долучено не було, вимоги розпорядження щодо прибуття на 09 годину 12.02.2026 на командний пункт військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , позивачем виконані не були. 
Більше того, 12.02.2026 (протягом дня) позивач взагалі не з`явився на командний пункт, що не заперечується і самим позивачем.
Зазначені обставини підтверджуються доказами, долученими до матеріалів справи, а саме: витягом з розпорядження із захисту інформації військової частини НОМЕР_1 № 393 від 09.02.2026; поясненням молодшого сержанта ОСОБА_3 ; поясненням молодшого сержанта ОСОБА_4 ; журналом прийому та здачі чергування черговим за напрямком охорони командного пункту взводу охорони батальйону управління військової частини НОМЕР_1 ; журналом обліку тимчасових перепусток військовослужбовців на командний пункт військової частини НОМЕР_1 ; рапортом підполковника ОСОБА_2 начальника групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 . 
Наведене дає підстави стверджувати, що позивач порушив обов`язок неухильного виконання відданого йому наказу у зазначений термін. 
Стосовно доводів позивача про те, що він пройшов курс кібергігієни 11.02.2026 (підтверджується сертифікатом, долученим до позову) та доповів про проходження курсу підполковнику ОСОБА_2 , то такі посилання судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.
За матеріалами даної справи, капітан ОСОБА_1 доповів підполковнику ОСОБА_2 про проходження курсу кібергігієни, лише 13.02.2026 засобами зв`язку, а саме повідомленням в меседжері WhatsApp, що стверджується скріншотами (знімками екрану) обміну повідомленнями між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ). 
Вказане вчергове доводить, що позивачем не дотримано обов`язку неухильного виконання відданого йому наказу у зазначений термін.
До того ж у разі, якби позивач з`явився 12.02.2026 на командний пункт та доповів по команді про проходження ним курсу кібергігієни, то підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності не було б, про що наголошує і відповідач. 
В даному випадку суд враховує, що жодних поважних причин неможливості прибуття позивача 12.02.2026 на відповідний командний пункт згідно наказу командира, позивачем не наведено, як не повідомлено про наявність таких причин і відповідача до моменту прийняття спірного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Суд наголошує, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Оскільки позивачем вимоги розпорядження щодо прибуття на 09 годину 12.02.2026 на командний пункт військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 не були виконані, то суд погоджується із твердженнями відповідача про порушення військовослужбовцем вимог абзацу четвертого статті 11, абзаців другого та третього статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Щодо тверджень позивача про не ознайомлення його з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 676 від 16.02.2026, то слід зазначити таке.
Військова частина НОМЕР_1 , за твердженням останнього, перебуває повним складом в районі виконання бойових (спеціальних) завдань із захисту територіальної цілісності та незалежності України. Доведення здійснюється шляхом надсилання сканованої копії документа засобами електронного зв`язку (у меседжері WhatsAPP або Signal на особистий номер телефону особи якої стосується відповідний документ). 
Суд зазначає, що у позовній заяві позивач визнає факт того, що він був ознайомлений 18.02.2026 у меседжері WhatsAPP з оскаржуваним наказом. Тому датою фактичного ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом слід вважати дату 18.02.2026, що не є порушенням чинного законодавства.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем наказ відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, тому такий наказ є правомірним і правових підстав для його скасування судом не встановлено.
Решта доводів сторін не спростовують висновків суду щодо правомірності оскаржуваного наказу.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач повністю довів правомірність оскаржуваного наказу, натомість доводи позивача, викладені у позові, є безпідставними та необґрунтованими, як наслідок позов задоволенню не підлягає.
Підстави для застосування положень ст. 139 КАС України у суду відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 23 квітня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Суддя       Т.О. Комшелюк