КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2026 року м. Київ справа №320/36168/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Служби безпеки України (далі по тексту також відповідач, СБУ), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Апарату Голови СБУ від 01.06.2023 №21-ОС/ДСК в частині призупинення служби ОСОБА_1 ;
- скасувати призупинення військової служби позивачу в СБУ з 01.06.2023;
- зобов`язати СБУ виплатити позивачу середній місячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2023 до дня фактичного скасування призупинення військової служби;
- зобов`язати СБУ зарахувати період вимушеного прогулу позивачу на військовій службі (у календарному та пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що спірним наказом йому було призупинено військову службу.
Позивач стверджує про відсутність законодавчо визначених підстав для призупинення військової служби з огляду на те, що інкриміноване йому правопорушення (нез`явлення на військову службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану) відсутнє серед визначених статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстав. На противагу означеному, позивач наголосив на тому, що законодавчо заборонено призупиняти військову службу військовослужбовцям у період дії воєнного стану.
Позивач також зазначив про відсутність у начальника Апарату Голови СБУ повноважень на винесення спірного наказу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (суддя Лиска І.Г.).
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що в межах кримінального провадження від 04.11.2022 № 62022000000000905 позивачу 06.03.2023 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 «Самовільне залишення військової частини або місця служби» Кримінального кодексу України, а саме: у нез`явленні на службу без поважних причин військовослужбовця, вчинене в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим позивача наказом Голови СБУ від 26.05.2023 №662-ОС/дск з 06.03.2023 зараховано в розпорядження начальника Апарату Голови СБУ за посадою старшого консультанта-експерта (до цього перебував у розпорядженні начальника Управління СБУ в Сумській області за посадою старшого консультанта-експерта) та наказом Апарату Голови СБУ від 01.06.2023 №21-ОС/дск, виданим на підставі рапорта заступника начальника Апарату Голови СБУ від 29.05.2023, призупинено військову службу з 01.06.2023.
Відповідач наголошує на тому, що на час видання оскаржуваного наказу Апарату Голови СБУ від 01.06.2023 № 21-ОС/дск щодо призупинення ОСОБА_1 військової служби (01.06.2023) не існувало норми, на яку посилається позивач, щодо заборони призупиняти військову службу військовослужбовцям у період дії воєнного стану. Крім того, законодавчо не передбачено скасування наказів про призупинення військової служби.
Відповідач вважає необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності підстав у начальника Апарату Голови СБУ на винесення спірного наказу з огляду на те, що призначення його на посаду здійснювалось наказом начальника Апарату Голови СБУ, а тому і спірний наказ винесений начальника Апарату Голови СБУ відповідно.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач повторно наголосив на відсутності такої підстави для призупинення військової служби як нез`явлення на військову службу вчасно без поважних причин, вчинених військовослужбовцем в умовах воєнного стану.
На думку позивача, набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану» №4392-ІХ від 30.04.2025 свідчить про наявність підстав для самостійного скасування спірного наказу про призупинення військової служби позивача.
Позивач повторно наголосив на тому, що повноваження щодо призупинення його військової служби як майора має Голова СБУ, а не начальника Апарату Голови СБУ.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 визнано необґрунтованим відвід судді Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г. у справі №320/36168/25 та передано матеріали адміністративної справи до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у відповідності до вимог частини першої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 (суддя Панченко Н.Д.) у задоволенні заяви позивача про відвід судді Лиска І.Г. відмовлено.
29 вересня 2025 року суддею Лиска І.Г. було подано до суду заяву про самовідвід.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 заяву про самовідвід судді Лиска І.Г. задоволено.
Матеріали адміністративної справи №320/36168/25 передано для визначення іншого складу суду Київського окружного адміністративного суду згідно з вимогами статей 31 та 18 Кодексу адміністративного судочинства України.
За результатами повторного автоматизованого розподілу 30.09.2025 адміністративна справа була передана для розгляду судді Дудіну С.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 адміністративну справу прийнято до провадження для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Відмовлено у задоволенні заяви позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в якому зазначено про незмінність позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву з повторним наведенням доводів, які містяться у відзиві на позовну заяву.
Відповідач пояснив, що долучена до адміністративного позову копія спірного наказу є витягом та не містить усіх відомостей, які зазначені у повному тексті наказу, тому копія оскаржуваного наказу і витяг з нього за обсягом та змістом інформації різняться між собою.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
Позивачем укладено контракт про проходження військової служби в СБУ строком на 10 років з 23.01.2019 по 22.01.2029.
03 березня 2023 року позивачем отримано повідомлення про підзору у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України.
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 24.03.2023 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, та на підставі ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді арешту на гауптвахті строком 6 місяців. Строк відбування покарання рахувати з дня доставки ОСОБА_1 до місця відбування покарання. Зараховано ОСОБА_1 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення у період з 08.03.2023 до дня доставки ОСОБА_1 до місця відбуття покарання із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню арешту на гауптвахті. Запобіжний захід ОСОБА_1 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж до 17.08.2023 включно.
Вироком Сумського апеляційного суду від 14.08.2023 апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора задоволено частково.
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.06.2023 року, відносно ОСОБА_1 в частині призначення покарання скасовано.
Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту винесення вироку. Зараховано ОСОБА_1 в строк відбування покарання його тримання під вартою у даному кримінальному провадженні з 08.03.2023 по 14.08.2023 із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишено без зміни.
Постановою Верховного Суду від 12.03.2024 касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника задоволено частково.
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.06.2023 та вирок Сумського апеляційного суду від 14.08.2023 щодо ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.
Обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 направлено для розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва.
Наказом Голови СБУ від 24.05.2025 №671-ОС/дск відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007, у зв`язку з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.03.2024 у справі №591/3571/23, якою скасовано вирок Зарічного районного суду міста Суми від 10.06.2023, яким майора ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді арешту на гауптвахті строком на 6 місяців, та вирок Сумського апеляційного суду від 14.08.2023, яким ОСОБА_1 призначено нове покарання у виді 5 років позбавлення волі, і призначено новий розгляд справи, скасовано наказ Голови СБУ від 21.09.2023 №1188-ОС/дск щодо звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «б» пункту 61, пункту 62 та підпунктом «в» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення воді, обмеження волі або позбавлення військового звання) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 2 означеного наказу встановлено вважати майора ОСОБА_1 таким, якому призупинено військову службу за пунктом 49-1 Положення з 01.06.2023.
Наказом Апарату Голови СБУ від 01.06.2023 №21-ОС/дск по особовому складу відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України призупинено військову службу за пунктом 49-1 з 01.06.2023 по Апарату Голови СБУ майору ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Апарату Голови СБУ за посадою старшого консультанта-експерта (підполковник).
Підставою зазначено рапорт заступника начальника Апарату Голови від 29.05.2023.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цього наказу, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі по тексту також - Закон №2232, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), яким також визначаються загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону №2262 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частинами першою, четвертою статті 2 Закону №2232 визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232 військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпунктів «д» пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Згідно з частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначаються Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007 (далі по тексту також - Положення №1262, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Службі безпеки України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно до пункту 49-1 Положення №1262 призупинення військової служби для військовослужбовців, які самовільно залишили підрозділ (орган, заклад, установу) Служби безпеки України або місця служби, дезертирували або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством, здійснюється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення за підписом Голови Служби безпеки України або його заступників, начальника регіонального органу Служби безпеки України про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Призупинення військової служби військовослужбовців здійснюється на підставі наказів по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на посади, які займають військовослужбовці, а призупинення військової служби військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, - наказами Голови Служби безпеки України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Служби безпеки України.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
У разі ухвалення судом стосовно військовослужбовця, військову службу якого призупинено, виправдувального вироку, що набрав законної сили, закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України або призначення вироком суду покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні начальником (керівником) підрозділу (органу, закладу, установи) Служби безпеки України, у якому проходив службу такий військовослужбовець до призупинення військової служби, організовуються заходи щодо призначення його на попередню посаду. У разі відсутності такої посади або якщо відповідна посада не є вакантною, військовослужбовець зараховується у розпорядження відповідно до абзацу дванадцятого пункту 48 цього Положення.
Системний аналіз наведених правових норм для підстави для висновку про зазначення вичерпного переліку підстав призупинення військової служби для військовослужбовців, а саме:
- самовільне залишення підрозділу (орган, заклад, установу) або місця служби;
- дезертирство;
- добровільна здача в полон.
Виходячи з текстуального аналізу наведених правових норм, означений перелік підстав призупинення військової служби для військовослужбовців не підлягає розширеному тлумаченню.
При цьому, обов`язковою передумовою для призупинення військової служби для військовослужбовців з означених підстав є внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Судом встановлено, що 03.03.2023 позивачем отримано повідомлення про підзору у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України.
З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 25.10.2022 зареєстровано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст. 407 КК України за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем СБУ ОСОБА_1 .
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 24.03.2023 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України та на підставі ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді арешту на гауптвахті строком 6 місяців.
Строк відбування покарання рахувати з дня доставки ОСОБА_1 до місця відбування покарання.
Зараховано ОСОБА_1 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення у період з 08.03.2023 до дня доставки ОСОБА_1 до місця відбуття покарання із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню арешту на гауптвахті.
Запобіжний захід ОСОБА_1 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж до 17.08.2023 включно.
Вироком Сумського апеляційного суду від 14.08.2023 апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора задоволено частково.
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.06.2023 року, відносно ОСОБА_1 в частині призначення покарання скасовано.
Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту винесення вироку.
Зараховано ОСОБА_1 в строк відбування покарання його тримання під вартою у даному кримінальному провадженні з 08.03.2023 по 14.08.2023 із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишено без зміни.
Постановою Верховного Суду від 12.03.2024 касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника задоволено частково.
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.06.2023 та вирок Сумського апеляційного суду від 14.08.2023 щодо ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.
Обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 направлено для розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва.
Наказом Голови СБУ від 24.05.2025 №671-ОС/дск відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007, у зв`язку з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.03.2024 у справі №591/3571/23, якою скасовано вирок Зарічного районного суду міста Суми від 10.06.2023, яким майора ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді арешту на гауптвахті строком на 6 місяців, та вирок Сумського апеляційного суду від 14.08.2023, яким ОСОБА_1 призначено нове покарання у виді 5 років позбавлення волі, і призначено новий розгляд справи, скасовано наказ Голови СБУ від 21.09.2023 №1188-ОС/дск щодо звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «б» пункту 61, пункту 62 та підпунктом «в» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення воді, обмеження волі або позбавлення військового звання) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 2 означеного наказу встановлено вважати майора ОСОБА_1 таким, якому призупинено військову службу за пунктом 49-1 Положення з 01.06.2023.
Наказом Апарату Голови СБУ від 01.06.2023 №21-ОС/дск по особовому складу відповідно до Положення про проходження військової служи військовослужбовцями Служби безпеки України призупинено військову службу за пунктом 49-1 з 01.06.2023 по Апарату Голови СБУ майору ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Апарату Голови СБУ за посадою старшого консультанта-експерта (підполковник).
Підставою зазначено рапорт заступника начальника Апарату Голови від 29.05.2023.
З рапорту заступника начальника Апарату Голови СБУ від 29.05.2023 вбачається, що головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні від 04.11.2022 №62022000000000905 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за фактом нез`явлення військовослужбовця СБУ ОСОБА_1 вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану. 06.03.2023 в означеному кримінальному провадженні ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме: у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.
В означеному рапорті з посиланням на положення частини другої статті 24 Закону №2232, пункту 49-1 Положення №1262 зазначено про необхідність призупинити військову службу позивачу, звільнити його з посади та вважати таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби з дня внесення відомостей до ЄРДР.
Додатком зазначено копію повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 28.02.2023 та копію витягу з ЄРДР від 11.05.2023.
Таким чином, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що фактично підставою для призупинення військової служби для позивача є внесення відомостей до ЄРДР за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем СБУ ОСОБА_1 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч.5 ст.407 КК України.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.
Диспозиція означеної правової норми передбачає дві окремі підстави для притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності, а саме: самовільне залишення військової частини/місця служби, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин.
При цьому, лише одна з означених підстав в силу положень Закону №2232 та Положення №1262 може мати наслідком призупинення військової служби для військовослужбовців, а саме: самовільне залишення підрозділу (орган, заклад, установу) або місця служби.
В свою чергу, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, підставою для винесення оскаржуваного наказу про призупинення військової служби для позивача слугувало нез`явлення його на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.
Оскільки означена підстава не передбачена вичерпним переліком підстав для призупинення військової служби для військовослужбовців, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування спірного наказу від 01.06.2023 №21-ОС/дск.
Щодо доводів позивача про відсутність у начальника Апарату Голови СБУ повноважень на підписання спірного наказу, суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту «в» пункту 48 Положення №1262 зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом.
Згідно з абзацом 2 пункту 49-1 Положення №1262 призупинення військової служби військовослужбовців здійснюється на підставі наказів по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на посади, які займають військовослужбовці, а призупинення військової служби військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, - наказами Голови Служби безпеки України.
Пунктом 4.3 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженої наказом СБУ від 14.10.2008 №772, визначено, що призначення військовослужбовців на штатні посади з урахуванням вимог пункту 43 Положення здійснюється:
на керівні посади від начальника відділу, завідувача кафедри, їм рівних і вище (крім випадків, коли законодавством України встановлений інший порядок призначення на посади) - наказами Голови Служби безпеки України;
на інші посади - наказами заступників Голови Служби безпеки України або начальників органів, підрозділів, закладів, установ, яким надано право видання наказів по особовому складу.
Наказом Центрального управління СБУ від 30.03.2015 №230 визначено розподіл окремих прав начальників в СБУ.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розподілу окремих прав начальників в СБУ, затверджених означеним наказом, начальники Апарату СБУ, функціональних підрозділів Центрального управління СБУ зі статусом управління, головного управління, департаменту, а також Штабу Антитерористичного центру при СБУ користуються, зокрема такими правами: призначення в установленому порядку підпорядкованих їм осіб офіцерського складу на посади (крім посад, призначення на які віднесено до компетенції Голови СБУ та його першого заступника, посад помічників начальників підрозділу Центрального управління СБУ та його структурних підрозділів зі статусом управління, а також Штабу Антитерористичного центру при СБУ), звільнення їх з цих посад та зарахування у своє розпорядження.
З тексту спірного наказу вбачається про призупинення військової служби за пунктом 49-1 з 01.06.2023 по Апарату Голови СБУ майору ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Апарату Голови СБУ за посадою старшого консультанта-експерта (підполковник).
Позивач як на підставу відсутності у начальника Апарату Голови СБУ посилається на відсутність у витягу з оскаржуваного наказу посади, яку він обіймав у момент виникнення спірних відносин, а також зазначає про наявність в означеному витязі з наказу єдиної кваліфікуючої ознаки «майор». При цьому, право на присвоєння звання майор в силу положень пункту 29 Положення №1262 має перший заступник Голови СБУ.
Проте, означені доводи не приймаються судом до уваги, оскільки з наданого відповідачем повного тексту оскаржуваного наказу вбачається про наявність у ньому займаної позивачем посади старшого консультанта-експерта (підполковник).
Таким чином, за відсутності інших обґрунтувань щодо відсутності у начальника Апарату Голови СБУ повноважень на підписання спірного наказу, враховуючи положення підпункту «в» пункту 48, абзацу 2 пункту 49-1 Положення №1262, пункту 4.3 Інструкції №772, підпункту 1 пункту 3 розподілу окремих прав начальників в СБУ, затверджених наказом Центрального управління СБУ від 30.03.2015 №230 у суду наявні підстави вважати начальника Апарату Голови СБУ повноважним на винесення спірного наказу.
При цьому, судом відхиляються твердження позивача про наявність відмінностей у долученому ним до позовної заяви витягу з оскаржуваного наказу та наданого відповідачем наказу від 01.06.2023 №21-ОС/дск, оскільки надана позивачем копія такого наказу є витягом, тобто, засвідченою копією частини тексту наказу, що містить лише необхідний пункт, який стосується конкретної особи, а не весь документ, та, відповідно, може не містити усієї інформації, зазначеної у повному його тексті.
Судом також відхиляються посилання позивача на наявність прямої заборони на призупинення військової служби для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, передбаченої положеннями частини другої статті 24 Закону №2232, оскільки такі зміни до означеної норми були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження військової служби окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану» від 30.04.2025 № 4392-IX, який набув чинності 10.05.2025, тобто після виникнення спірних відносин.
Проте, відхилення означених доводів позивача не впливає на висновки суду щодо неправомірності винесення наказу про призупинення військової служби для позивача у зв`язку з відсутністю такої законодавчо визначеної підстави для призупинення військової служби як нез`явлення на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.
Враховуючи означені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника Апарату Голови СБУ від 01.06.2023 №21-ОС/ДСК як таких, що знайшли своє документальне та нормативне підтвердження під час розгляду справи.
Водночас, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині зобов`язання СБУ виплатити позивачу середній місячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2023 до дня фактичного скасування призупинення військової служби та зобов`язання СБУ зарахувати період вимушеного прогулу позивачу на військовій службі (у календарному та пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання з огляду на таке.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з пунктом 2 наказу Голови СБУ від 24.05.2025 №671-ОС/дск по особовому складу майора ОСОБА_1 визнано таким, якому призупинено військову службу за пунктом 49-1 Положення з 01.06.2023.
Відомості щодо скасування означеного наказу в матеріалах справи відсутні, що дає суду підстави вважати його чинним та таким, що підлягає виконанню.
При цьому, означений наказ не є предметом позову в межах заявлених позовних вимог, що, в свою чергу, унеможливлює його дослідження судом на предмет правомірності прийняття.
Таким чином, за наявності чинного наказу Голови СБУ від 24.05.2025 №671-ОС/дск, яким визнано позивача таким, якому призупинено військову службу за пунктом 49-1 Положення з 01.06.2023, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зарахувати період вимушеного прогулу позивачу на військовій службі (у календарному та пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання з огляду на їх передчасність.
При цьому, суд зазначає про відсутність підстав для зупинення провадження у справі за клопотанням відповідача до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі №591/3571/23 з огляду на те, що таке рішення суду об`єктивно не перешкоджає розгляду цієї справи, оскільки навіть у випадку винесення в межах кримінальної справи обвинувального вироку в майбутньому, у відповідача станом на момент виникнення спірних відносин були відсутні правові підстави для призупинення військової служби ОСОБА_1 . 
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ Апарату Голови Служби безпеки України від 01.06.2023 №21-ОС/дск.
3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.