Дата документу 16.03.2026 Справа № 334/10581/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №334/10581/26 Головуючий у 1-й інстанції: Кононенко І.О.
 
Провадження № 22-ц/807/691/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В., 	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника – адвоката Трачук Наталії Іванівни на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПривтБанк») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає Договір про надання банківських послуг. 
На підставі вищевказаної анкети-заяви ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка неодноразово пере випускалася, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 37 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку. 
02 липня 2007 року для отримання доступу по рахунку та використання кредитного ліміту ОСОБА_1 отримав згідно Довідки про видані картки кредитну картку номер – НОМЕР_1 , строк дії – 04/09, тип – «Універсальна», яка в подальшому два рази перевипускалась, востаннє 22 жовтня 2018 року, картка номер НОМЕР_2 , строк дії – до 09/22, тип – «Універсальна». 
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти за власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
В процесі користування рахунком 06 травня 2022 року відповідачем підписано Заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у системі самообслуговування Приват 24 за допомогою ОТР пароля, про що зазначено в полі Клієнта із позначкою дати та часу, у зв`язку з чим була встановлена відсоткова ставка за користування кредитними коштами у розмірі 42% річних. При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви, ОСОБА_1 мав заборгованість, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 06 травня 2022 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п.1.3 у розмірі 42%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 9 508,31 грн. 
Банком було виконано умови кредитного договору в повному обсязі та надано відповідачу кредит. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 16 жовтня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 45 834,12 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту – 36 325,81 грн; 9 508,31 грн – заборгованість за простроченими відсотками, у зв`язку із чим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 45 834,12 грн за кредитним договором б/н від 28 жовтня 2007 року, а також судові витрати, сплачені при пред`явленні позову у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.06.2007 року в розмірі 45 834,12 грн, яка складається з наступного: 36 325,81 грн – заборгованість за тілом кредиту та 9508,31 грн – заборгованість за простроченими відсотками. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2422, 40 грн. 
У стягненні судових витрат на правничу допомогу на користь відповідача відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , представник – адвокат Трачук Наталія Іванівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2025 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що в Заява позичальника на арк.с. 2 не містить кредитного ліміту, базової процентної ставки за кредитом, відповідні графи не заповнені, тобто інші умови кредитного договору відповідачем не погоджено, як і не погоджено зміну відсоткової ставки з 12% на 42% річних, тобто, у даних правовідносинах може бути застосована лише погоджена сторонами ставка 12%. Зазначає, що розрахунок наданий Банком не відповідає дійсності, вказана сума жодним чином не обґрунтована. Сума боргу за тілом кредиту, що була стягнута судом на користь Банку та яка була встановлена на підставі розрахунку заборгованості, який не відповідає умовам договору. Як вбачається із розрахунку заборгованості, отримавши первісно кредит у розмірі 1042,8 грн у 2007 році під 12 відсотків річних відповідач повернув банку 212 811,17 грн, що є дуже значною сумою. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 45 834,12 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконувались належним чином зобов`язання за кредитним договором №б/н від 28.06.2007, отримані та використані кошти не повернуті позивачу в повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 45 834,12 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 36 325,81 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9508,31 грн.
З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 28 червня 2007 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.42).

У анкеті – заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.38-80).

На підставі вищевказаної анкети-заяви ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 500 грн, який в подальшому збільшився до 37 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку (а.с.44). 

02 липня 2007 року для отримання доступу по рахунку та використання кредитного ліміту ОСОБА_1 отримав згідно Довідки про видані картки кредитну картку номер – № НОМЕР_1 , строк дії – 04/09, тип – «Універсальна», яка в подальшому вісім разів перевипускалася, востаннє 22 жовтня 2018 року, картка номер НОМЕР_2 , строк дії – до 09/22, тип – «Універсальна» (а.с.43). 

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти за власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. 

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , останньому на картку НОМЕР_3 виданої 02.07.2007 були встановленні наступні ліміти, а саме: 02.08.2007 встановлений кредитний ліміт – 500 грн, 03.08.2007 року кредитний ліміт – 500 грн, 04.08.2007 року кредитний ліміт – 5000 грн, 08.02.2008 кредитний ліміт збільшено – 800 грн, 22.07.2009 кредитний ліміт зменшено – 630 грн, 21.10.2010 кредитний ліміт збільшено – 730 грн, 22.11.2010 року кредитний ліміт збільшено – 830 грн, 23.11.2010 кредитний ліміт – 830 грн, 04.08.2011 кредитний ліміт збільшено – 3600 грн, 02.03.2012 кредитний ліміт збільшено – 4100 грн, 18.12.2017 – кредитний ліміт збільшено – 10000 грн, 22.10.2018 кредитний ліміт збільшено – 16500 грн, 19.07.2019 кредитний ліміт збільшено 22000 грн, 20.11.2019 – кредитний ліміт збільшено – 32000 грн, 16.06.2021 – кредитний ліміт збільшено – 37000 грн, 26.12.2022 зменшено – 0,00 грн (а.с.44).

Отже, відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано картку, яка в подальшому перевипускалася. 

В процесі користування рахунком 06 травня 2022 року відповідачем підписано Заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля, про що зазначено в полі Клієнта із позначкою дати та часу, у зв`язку з чим була встановлена відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 42% річних.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого за розрахунком банку станом на 16 жовтня 2024 року заборгованість становить 45 834,12 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту – 36 325,81 грн; заборгованість за простроченими відсотками – 9508,31 грн (а.с.76-122).

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 28 червня 2007 року процентна ставка не зазначена.(а.с.42).

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з липня 2007 року банк нарахуввав процентну ставку за користування кредитом в розмірі 36% річних, 30%, 34,8%, 43,2%, 3,6% (стовпчик 6,7, 8, 9), тому нарахування цих відсотків є необґрунтованими з огляду на відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 28 червня 2007 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг які включають і Тарифи за користування в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету -заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, в зв`язку з чим в даному випадку не має підстав для застосування строку позовної давності.

На підтвердження розміру заборгованості Банком надано три розрахунки заборгованості за договором б/н від 28 червня 2007 року та виписка по рахунку ОСОБА_1 ..

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 28 червня 2007 року станом на 16 жовтня 2024 року та розрахунку заборгованості станом на 16 жовтня 2024 року та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за період з 02.07.2007 року по 04.06.2022 року Банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом у розмірі 36% річних, 30%, 34,8%, 43,2% ,3,6% сплата та розмір яких не були погоджені сторонами, про що свідчить графа 6, 7, 9 , 11 першого розрахунку, графа 4 другого та третього розрахунку "відсотки погашені за рахунок кредиту".

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору, а також списувались відсотки за користування кредитом, що також не було узгоджено сторонами.

Внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та не враховані в погашення боргу списані суми відсотків, однак в одному випадку фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а у іншому випадку заборгованість по тілу кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою.

Анкета-заява від 28.06.2007 року, підписана сторонами, не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів за рахунок кредиту.

А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів відсутні.

Перевіряючи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , у порівнянні з рухом коштів по розрахунковому рахунку ОСОБА_1 , колегією суддів встановлено, що відповідачем було витрачено (знято) за спірний період з 02.07.2007 року по 16.10.2024 року 589 914,66 грн, а внесено на погашення заборгованості 544 080,54 грн, різниця становить 45 834,12 грн (589 914,66-544 080,54).

Однак, із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що Банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не було погоджено сторонами у заяві анкеті б/н від 28 червня 2007 року, що свідчить про те, що сплачені відповідачем кошти на погашення фактично отриманих коштів (тіла кредиту) зараховувалися Банком не на його погашення.

Позивачем за період з 18.07.2007 року по 05.05.2022 року нараховано та списано відсотки, які не передбачені умовами анкети-заяви від 28.06.2007 року на загальну суму 33 716,34 грн. 

Отже, тіло кредиту за кредитним договором від 28.06.2007 року становить 12 117,78 грн (45 834,12-33 716,34). 

Водночас, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що в процесі користування рахунком банком була встановлена відсоткова ставки за користування кредитом в розмірі 42% річних, оскільки 06.05.2022 року ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу.

Тобто, підписавши вказану Заяву 06 травня 2022 року, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3,627 ЦПК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому посилання заявника апеляційної скарги про те, що позивач не надав документів, які б підтверджували погодження між сторонами всіх умов надання банківських послуг з 06 травня 2022 року, у тому числі обов`язку позичальника зі сплати процентів, не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, Банк ознайомив ОСОБА_1 з умовами споживчого кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» 06 травня 2022 року, тому правомірно з цього часу нараховував проценти за користування кредитом у розмірі, передбаченому в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 06 травня 2022 року в розмірі 42% річних ( п.1.3 Заяви) , то вони підлягають стягненню з відповідача на користь банку, що і було враховано судом першої інстанції.

Проте, відповідно до довідки, виданої АТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_1 за договором №б/н від 28 червня 2007 року отримав кредитну картку: НОМЕР_4 - 02.07.2007 терміном дії до 04/09, яка в подальшому перевипускалася, в останнє 22.10.2018, термін дії 09/22 картка «Універсальна» (а.с.43).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, строк дії кредитного договору б/н від 28 червня 2007 року, який відповідає строку дії картки відповідача – до кінця вересня 2022 року.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають відсотки за користування кредитними коштами, які були нараховані та несплачені ним за період з 06 травня 2022 року по 30 вересня 2022 року, тобто в межах строку дії кредитної картки.

Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.
Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню виходячи з процентної ставки 3,5 % на місяць (42% річних) в межах строку дії кредитного договору починаючи з 06 травня 2022 до 01 жовтня 2022 року, що становить у розмірі 2 077,62 грн.
Період розрахунку: з 06.05.2022 року по 01.10.2022 року - 149 днів
[Проценти] = 12 117,78 грн (сума боргу) ? 42,000% (процентна ставка) / 100% ? 149 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 077,62 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором від 28 червня 2007 року № б/н становить: тіло кредиту - 12 117, 78 грн, відсотки - 2 077,62 грн, а разом 14 195, 40 грн, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк». 

У задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, які були нараховані банком після 30 вересня 2022 року до 16 жовтня 2024 року слід відмовити за необгрунтованістю таких вимог.

З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Трачук Н.І. частково є виправданими. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належну оцінку доказам відповідно до статей 76-78, 81, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 

Доводи апеляційної скарги про те, що відсоткова ставка за договором становить 12 % річних не заслуговують на увагу, оскільки предметом спору у цій справі є Анкета-заява від 28.06.2007 року (а.с.42), якою як зазначено було вище, відсоткова ставка не передбачена. 

Окрім того, 09 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Трачук Н.І. подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якій просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн, понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, які складаються з: підготовки заяви про перегляд заочного рішення у цій справі, ознайомлення з матеріалами справи, участь в одному судовому засіданні витрачено дві години, за погодженою між клієнтом та адвокатом ставкою 3000 грн за 1 год (а.с.190-195). 

Означені послуги погоджені сторонами у Акті приймання виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво по справі №314/10581/24 від 09.10.2025 року та підписані без зауважень (а.с.195).

Також стороною відповідача надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1252827 від 17.07.2025 (а.с.156).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Вирішуючи заяву представника ОСОБА_1 – адвокат Трачук Н.І. про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в зазначеній адвокатом сумі, колегія суддів ураховуючи складність та конкретні обставини справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції та їх характер, необхідність дотримання критерію співмірності та розумності розміру понесених стороною витрат, реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, встановлені обставини, надані позивачем докази, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу на стадії розгляду справи в суді першої інстанції підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в розмірі 4142 грн (позов задоволено - 30,97%, відмовлено у задоволенні позову - 69,03% , витрати на правничу допомогу складають - 6000 грн*69,03%=4142 грн). 

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову – на відповідача. 

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню рішення суду скасуванню, тому підлягають перерозподілу судові витрати, понесені сторонами по справі.
Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.12.2024 року (а.с.10).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 16.01.2026 року (т.2 а.с.13).

Апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та часткового задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», а тому судовий збір підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений ним за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 750,24 грн (2422,40*14 195,40:45 834,12), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2508,22 грн (45 834,12-14 195,40=31 638,72*3633,60/45 834,12).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки на АТ КБ «ПриватБанк» покладено більшу суму судових витрат, тому з нього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця судових витрат у сумі 1757,98 грн (2508,22—750,24).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника – адвоката Трачук Наталії Іванівни – задовольнити частково. 

Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2025 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 червня 2007 року у розмірі 14 195 (чотирнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять гривень) гривень 40 копійок, з них: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 117, 78 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 2 077,62 гривень. 

В решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1757,98 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4142, 00 гривень. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 16 березня 2026 року.

Головуючий, суддя    Суддя    Суддя 
Подліянова Г.С Кочеткова І.В. Кухар С.В.