Справа № 594/105/26
Провадження №2/594/277/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року 
Борщівський районний суд Тернопільської області 
у складі: головуючого судді Чир П.В
за участі секретаря Козій Я.Ю.
представник відповідача - адвоката Белінського В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідачки в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №22.02.2025-100001509 від 23.02.2025 у розмірі 9850 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що у відповідності до умов договору №22.02.2025-100001509 від 23.02.2025, який був укладений між сторонами, позивач надав відповідачці кредит у розмірі 5000 грн., строком на 70 днів з фіксованою незмінною ставкою у розмірі 0,01 % за 1 день користування кредитом. Посилається на те, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 9850 грн, що складається із 5000 грн - заборгованості за тілом кредиту; 2800 грн. - заборгованості за процентами, 2050 грн - неустойки, яку просить стягнути з відповідача.
Ухвалою судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 12.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
02.03.2026 представник відповідача - адвокат Белінський В.А. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю, посилаючись на те, що відповідач не укладала кредитних договорів з ТОВ «Споживчий центр» і не отримувала кошти від цього товариства, ніколи не мала і не має заборгованості перед ним. Надані позивачем копії паспорту споживчого кредитування, пропозиції про укладення кредитного договору (Договору) (оферта), заявки кредитного договору №22.02.2025-100001509 (Договору), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №22.02.2025-100001509 (Договору), не містять підписів ОСОБА_1 , не визнаються останньою. Зазначений позивачем фінансовий номер телефону НОМЕР_1 відповідачу не належить. Жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів на підтвердження припущень позивача щодо підписання кредитного договору (оферти) № 22.02.2025-100001509 від 23.02.2025 р. відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора матеріали справи не містять. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, зокрема платіжної інструкції, що може бути належним підтвердженням здійснення безготівкових розрахунків. Надані позивачем додаток до позовної заяви, про перерахунок коштів не є первинним документами, а тому не можуть бути належним підтвердженням доводів ТОВ «Споживчий центр» щодо надання кредиту ОСОБА_1 . Надана позивачем копія довідки-розрахунок не містить самого розрахунку зазначених в ній сум, порядку їх нарахування, а тому не може бути належним підтвердженням зазначених у такій довідці обставин. У вказаній довідці відсутнє зазначення періодів, за які здійснювались нарахування наведених у ній сум неустойки.
10.03.2026 представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якому просить позовні вимоги задовольнити. Вказав, що спірний кредитний договір було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової . Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останньою, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору. Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР». Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено нею у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу - iPay. Наголосив, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надала виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: на суму 457 грн. від 14.03.2025 року. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просить справу слухати за його відсутності. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася.
Представник відповідача адвокат Белінський В.А. в залі судового засідання позовні вимоги не визнав та просить у задоволенні таких відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти.
23.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22.02.2025-100001509, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором E943, надісланим смс-повідомленням на належний відповідачці номер телефону НОМЕР_2 .
Згідно умов кредитного договору дата видачі кредиту 23.02.2025, сума кредиту становить 5000 грн, строк, на який надається кредит - 70 днв з дати його надання, дата повернення кредиту 03.05.2025; (п. п. 1-4).
Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.01% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 1 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі - «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку .(п.6).
Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. (п.7). 
У даному договорі також зазначено реквізити банківської картки відповідача : НОМЕР_3.
Згідно п.14 кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитним договором становить 1359.08% . Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 7807 грн. 00 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 2807 грн. 0 коп.
У пункті 15 кредитного договору передбачено, що неустойка 75 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Як слідує з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на карту НОМЕР_3 , згідно договору №22.02.2025-100001509, 23.02.2025 14:11:44 було перераховано грошові кошти в розмірі 5000 грн.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №22.02.2025-100001509, заборгованість ОСОБА_1 становить 9850 грн, що складається із 5000 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 2800 грн - заборгованості за процентами, 2050 грн. - неустойка.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Судом встановлено, що 23 лютого 2025 року, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 , укладено кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) № 22.02.2025-100001509, шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) Е943, отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону НОМЕР_2 , вказаний при його ідентифікації на сайті, що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.
Відповідачем під час укладення кредитного договору № 22.02.2025-100001509 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи Bank ID Національного банку. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, а саме прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, фінансовий номера телефону, зареєстроване місце проживання, а також серію, номер паспорта, коли і ким виданий.
Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом системи BankID Національного банку України. Отже, від центрального вузла системи BankID Національного банку України та банку-ідентифікатора АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК"» (унікальний ідентифікатор sidBi: 578e5dff-dfc8-4a78-94b7-ba0bebb980fa були отримані дані, які однозначно ідентифікують відповідача.
При цьому, доказів про те, що персональні дані відповідача, зокрема, РНОКПП, дані паспорта громадянина України, місце проживання, номер мобільного телефону, банківський рахунок були використані ТОВ «Споживчий центр» для укладення кредитного договору від його імені, ОСОБА_1 до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася як і не оскаржувала правомірність (дійсність) укладеного договору, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Таким чином, оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21)
Відтак посилання представника відповідача, на те, що матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору та його підписання є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими доказами.
Суд відхиляє як безпідставні доводи сторони відповідача про відсутність належних та допустимих доказів перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів на виконання умов кредитного договору від 23.02.2025 року.
Так, відповідно до п. 4.1. договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_3 та саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у спірному кредитному договорі.
Також, заявка споживача ОСОБА_1 від 23.02.2025, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами НОМЕР_3.
Крім того, згідно з п. 11.4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник підтверджує, що вказаний ним для перерахування коштів платіжний засіб/поточний рахунок належить виключно йому на законних підставах, право на його використання не зупинене, не припинене, не обмежене іншим чином, платіжний засіб не є втраченим, безперешкодно використовується виключно позичальником.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором позивач надав інформаційну довідку ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 23.01.2025 року, з якої вбачається, що між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір на переказ грошових коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано грошові кошти на платіжну картку клієнта: 23.02.2025 14:11:44 на суму 5000 грн., номер картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua 661824086, призначення платежу: видача за договором кредиту №22.02.2025-100001509.
Отже, ТОВ «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі за кредитним договором №22.02.2025-100001509 від 23.02.2025, зокрема, ОСОБА_1 було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором.
Відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляла.
Суд зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, та, відповідно, не може надати первинні банківські документи, тому надані суду позивачем інформаційна довідка ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та довідка-розрахунок заборгованості, суд вважає належними та допустимими доказами заборгованості у справі.
Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконала, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами.
Оскільки матеріали справи не міститься доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «Споживчий центр» отриманої у позику за вказаним договором суми позики у розмірі 5000 грн., а відтак, наявні підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн та відсотками в розмірі 2800 грн за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача неустойки за порушення умов договору в розмірі 2050 грн. то ці вимоги задоволенню не підлягають і в цій частині в позові слід відмовити, з огляду на таке.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:
на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);
на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вказане та те, що з 24 лютого 2022 року і по даний час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що підстав нараховувати відповідачу неустойку у розмірі 2050 грн не має, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2108,29 грн ( 2662, 40 х 7800 грн : 9850 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833),заборгованість за кредитним договором №22.02.2025-100001509 від 23.02.2025 в сумі 7800 (сім тисяч вісімсот) грн, що складається із 5000 грн - заборгованості за тілом кредиту; 2800 грн - заборгованості за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833), понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2108,29 грн. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо  до Тернопільського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Головуючий: Чир П.В.