Справа № 302/346/26 
Провадження № 2/302/272/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Повідайчика О.І.
за участі:
секретаря судового засідання Куруц В.І.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на майно в порядку спадкування.
Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області померла ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , спадкодавець), ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим за нею відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території колишнього КСП «Бескид» розміром 0,71 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010232. Позивачка єдина прийняла спадщину, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через неподання спадкоємицею правовстановлюючих документів на майно. Обґрунтовуючи позов зазначеними обставинами та посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства позивачка просила визнати за нею право власності на згадану земельну частку в порядку спадкування за заповітом до майна померлої ОСОБА_2 
16 березня 2026 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились.
Представник позивачки – адвокат Рішко С.І. подав суду заяву від 02 квітня 2026 року, якою просив розглянути справу без участі позивачки та його представника, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.
Відповідач – Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву від 31 березня 2026 року якою визнала позов та просила розглянути справу без участі представника відповідача.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд враховує при вирішенні спору визнання позову відповідачем.
За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області померла ОСОБА_2 , яка доводилася матір`ю позивачці та зазначені обставини підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.20), свідоцтвом про народження позивачки серії НОМЕР_2 (а.с.16), та свідоцтвом про укладення шлюб позивачки серії НОМЕР_3 (а.с.17). 
Відповідно до статті 1220 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) у зв`язку з смертю ОСОБА_2 за нею відкрилась спадщина.
Згідно довідки виконкому Пилипецької сільської ради від 20.01.2021 №78, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , 1934 р.н., була постійною мешканкою АДРЕСА_1 , разом з нею на день її смерті у зазначеному будинку проживала її дочка ОСОБА_3 , 1968 р.н., та не була зареєстрована, а також зареєстрований внук ОСОБА_4 , 1994 р.н. (а.с.21).
На випадок своєї смерті ОСОБА_2 , склала заповіт, який посвідчений 12 серпня 2020 року ОСОБА_5 , секретарем Н.Студенівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, та зареєстрований в книзі за № 12, та відповідно до якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким розпорядилася після її смерті все майно, яке буде належати за законом та по праву на день її смерті заповіла дочці ОСОБА_6 , 1968 р.н. (а.с.22).
Даний заповіт не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованого Міжгірською державною нотаріальною конторою 27.01.2021 року за № 63325963 (а.с.23).
27 січня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявою про реєстрацію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, на підставі якої було зареєстровано спадкову справу № 05-2021 та номер у Спадковому реєстрі 67117589, що доводиться витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.01.2021 за № 63326158 (а.с.25). 
З врахуванням положень статті 1222 та ч. 1 ст. 1223 ЦК України у ОСОБА_1 , у зв`язку з відкриттям спадщини за ОСОБА_2 , відповідно до закону, виникло право на спадкування, вона не відмовлялася від спадщини та прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом, шляхом подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття у встановлений законом строк, встановлений ст. 1270 ЦК України не звертався, рішення суду щодо продовження іншим спадкоємцям строку для прийняття спадщини за майном померлої ОСОБА_2 до нотаріуса не надходили.
Відповідно до інформаційного листа № 29-7-0.31-1216/2-26 від 24.02.2026 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області (а.с. 30), за наявною інформацією у відділі, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010232 виданий на підставі Розпорядження Міжгірської РДА № 197 від 07.04.1997 на ім`я ОСОБА_7 , зареєстрований за № 484 від 14.02.1999. Розмір земельної частки (пай) складає 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у майні КСП "Бескид". Вартість земельної частки (паю) по КСП "Бескид" на дату видачі вищезазначеного сертифікату становила 621,00 гривню (а.с.30).
З пояснень, викладених у заяві по суті справи, слідує, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010232 від 07.04.1997 розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах по КСП «Бескид», було втрачено, у зв`язку з чим позивачка не змогла була подати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину.
Відтак, з врахуванням положень ч. 1 ст. 1223 та ст. 1268-1270 ЦК України єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину за ОСОБА_2 є позивачка – ОСОБА_1 , котра відповідно до приписів статей 1296-1298 ЦК України має право й обов`язок отримати свідоцтво про право на спадщину щодо майна, належного спадкодавцеві на час відкриття спадщини.
ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Останнім їй було відмовлено в учиненні відповідної нотаріальної дії на підставі підпункту 4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 №296/5, відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , а саме на земельну частку (пай) площею 0,71 умовних кадастрових гектара. Причиною відмови стала відсутність оригіналу документа, що підтверджує право на земельну частку (пай), а саме Сертифіката ЗК № 010232, який згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних сертифікатів (паїв)» є основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) (а.с.26-27).
Враховуючи наведене суд уважає, що позивачка, як єдина спадкоємиця за заповітом, яка прийняла спадщину за її померлою матір`ю, набула право на спадкування за нею майна, котре увійшло до складу спадщини, зокрема: права на земельну частку (пай) на території колишнього КСП «Бескид», розміром 0,71 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010232 .
Суд не встановив обставин, передбачених статтею 1224 ЦК України, які мали б наслідком усунення позивачки від спадкування за ОСОБА_2 .
Обставини, які б свідчили, що спадкування позивачкою за ОСОБА_2 порушує права чи законні інтереси третіх осіб – не встановлено.
Відтак суд дійшов висновку, що у позивачки виникло право на набуття у власність права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Водночас суд встановив наявність формальних перешкод для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємиці, які не впливають на зміст цього права. 
Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності) зазначеної норми, позицію викладену в п. 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних вище норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб – визнання права. 
Відтак суд уважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3, 11, 16, 316-319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ
Позов ОСОБА_1 до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право на земельну частку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Бескид» села Нижній Студений Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області площею 0,71 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №010232, виданого на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.04.1997 №197, зареєстрованого 14.02.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №487, в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 02.04.2026.

Повне найменування учасників:
Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області; код ЄДРПОУ – 04350843; місцезнаходження: с. Пилипець, 75 Хустський район, Закарпатська область, 90011.

Головуючий суддя	  	О. І. Повідайчик