ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/981/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

26.01.2026 ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Волинської обласної прокуратури (далі також - відповідач) в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ керівника Волинської обласної прокуратури від 19.11.2025 за №1542к «Про затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур Волинської області» в частині затвердження задовільного результату оцінювання якості роботи прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_1 , наказ керівника Волинської обласної прокуратури від 09.12.2025 за №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», наказ керівника Волинської обласної прокуратури від 22.12.2025 за № 1743к «Про внесення змін до наказу Волинської обласної прокуратури від 09.12.2024 №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», в частині не виплати щорічної премії прокурору Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_1 , роботу якого оцінено задовільно, у розмірі 27 відсотків суми його посадового окладу;
зобов`язати Волинську обласну прокуратуру здійснити виплату ОСОБА_1 щорічну премію за 2025 рік, з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 27 відсотків суми посадового окладу.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 15.03.2021 він обіймає посаду прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області. 
На виконання вимог Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора №503 від 30.10.2020 (далі також - Положення), він подав звіт про оцінку якості роботи прокурорів за 2025 рік у якому прозвітував про повне виконання ним вимог пункту 2.2. вказаного Положення за звітний період. 
За результатами розгляду вказаного звіту його безпосереднім керівником ОСОБА_2 робота позивача оцінена як «задовільна». Надалі, наказом керівника Волинської обласної прокуратури від 19.11.2025 за №1542к «Про затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур Волинської області», наказом від 09.12.2025 за №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», до якого було внесено зміни згідно із наказу керівника Волинської обласної прокуратури від 22.12.2025 за № 1743к «Про внесення змін до наказу Волинської обласної прокуратури від 09.12.2024 №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», позивача позбавлено виплати щорічної премії за 2025 рік в розмірі 27 відсотків суми посадового окладу.
Позивач не погоджується із вказаними наказами керівника Волинської обласної прокуратури.
Вказує, що в обгрунтування прийняття рішення щодо задовільної оцінки його роботи покладено єдину причину – непогодження ним підозр визначеним безпосереднім керівником особам у конкретно визначених кримінальних провадженнях. 
На переконання позивача, такі дії керівництва обласної прокуратури прямо суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України, якими встановлено незалежність кожного прокурора у своїй професійній діяльності та його індивідуальну відповідальність за кожне прийняте ним процесуальне рішення.
Позивач переконаний, що справжніми реальними причинами такого оцінювання його звіту є конфлікт з його безпосереднім керівником та помста за скаргу його матері до ВККС, яка завадила ОСОБА_2 отримати рекомендацію на зайняття посади судді.
Позивач звертає увагу суду, що протягом 2025 року недоліки у роботі зафіксовані щодо більшості прокурорів Ківерцівського відділу та апарату Луцької окружної прокуратури, однак задовільну оцінку результатів роботи надано лише йому. Називає такий підхід щодо оцінювання дискримінаційним.
Наголошує, що відповідно до п. 3.5. Положення виплата премії не проводиться прокурорам, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, відстороненим від посади за рішенням суду в межах кримінального провадження або у зв`язку із здійсненням провадження про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Оскільки дисциплінарні стягнення щодо нього не накладалися, порушення правил внутрішнього службового розпорядку ним не допущені, він не притягувався за корупційні чи пов`язані з корупцією правопорушення, від посад в межах кримінальних проваджень він не відсторонювався, відтак підстави для позбавлення його премії були відсутні. 
Вказує, що внаслідок скасування оскаржуваних ним наказів Волинської обласної прокуратури в частині затвердження задовільного результату оцінювання якості його роботи, зважаючи на відсутність законних підстав для негативного оцінювання якості роботи, у нього виникає право на отримання премії у розмірі 27 відсотків від суми його посадового окладу, отриманого ним за 2025 рік.
Як наслідок, позивач просить суд зобов`язати Волинську обласну прокуратуру здійснити виплату в його користь щорічної премії за 2025 рік в розмірі 27 відсотків суми посадового окладу. На думку позивача, саме такий спосіб захисту його прав забезпечить поновлення порушеного відповідачем права та виключить необхідність повторного звернення до суду з новими позовами.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 ОСОБА_1 поновлено пропущений строк на звернення до суду, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву керівник Волинської обласної прокуратури позовних вимог ОСОБА_1 не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю. В обгрунтування своїх заперечень зазначив, що процес оцінювання якості роботи позивача за 2025 рік повністю відповідав вимогам чинного законодавства та Положення №503. Оцінювання було проведено у встановлені наказом строки (з 03 по 13.11.2025). Оцінку «задовільно» виставив безпосередній керівник позивача - начальник Ківерцівського відділу Сопронюк О.А., а звіт затвердив керівник окружної прокуратури. Позивач був ознайомлений з результатами оцінювання та обґрунтуванням під підпис 13.11.2025.
Вказує, що оцінка роботи ОСОБА_1 базувалася на конкретних фактах неналежного виконання позивачем його службових обов`язків. Так, протягом 2025 року позивач скерував до суду лише один обвинувальний акт (0,68% від загальної кількості відділу), тоді як інші прокурори скерували від 17 до 46 актів. Окрім того, зафіксовано неефективне здійснення позивачем нагляду у ряді кримінальних провадженнях, що призвело до скарг потерпілих та необхідності заміни старшого групи прокурорів. 
Наголошує, що визначення розміру премії прокурору за результатами його роботи (від 10% до 30%) є дискреційним повноваженням керівника. Оскільки роботу позивача оцінено як «задовільно», ОСОБА_1 було встановлено премію у розмірі 10%, що відповідає вимогам Положення №503. В свою чергу, суд не може перебирати на себе функції керівника прокуратури і самостійно змінювати виставлену оцінку, оскільки це порушує принцип розподілу влади.
Як наслідок відповідач стверджує, що оскаржувані позивачем накази видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.
Також відповідач зазначив про пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду з даним позовом. 
23.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив відповідача, у якому позивач навів обгрунтування позовних вимог аналогічні тим, які викладенні ним у позовній заяві. Заперечив щодо доводів відповідача про пропуск ним строку на звернення до суду.
09.03.2026 відповідач подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, є надуманими та такими, що не підтверджуються жодними доказами. 
Інших заяв по суті справи до сторін не надходило.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 з 15.03.2021 обіймає посаду прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області.
Наказом керівника Волинської обласної прокуратури від 21.10.2025 №1399к «Про проведення оцінювання якості роботи прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області у 2025 році», зобов`язано в період з 03 по 13.11.2025 провести оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур та до 18.11.2025 подати до відділу кадрової роботи та державної служби обласної прокуратури звіти про оцінку якості роботи прокурорів за 2025 рік за формою, визначеною в додатку до наказу Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 (в редакції наказу Генерального прокурора від 29.10.2024 №264) (а.с.108).
13.11.2025 позивачем подано звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2025 рік. Безпосереднім керівником за результатами вивчення вказаного звіту прокурору ОСОБА_1 цього ж дня висталено підсумкову оцінку «задовільно», а також ознайомлено позивача з результатами оцінювання та обґрунтуванням прийнятого рішення про задовільну оцінку, згідно пункт 2.6. Тимчасового положення №503 (а.с.113-122).
13.11.2025 прокурором вищого рівня - керівником Луцької окружної прокуратури затверджено звіт прокурора та обґрунтування прийнятого рішення.
На виконання вказаних вимог наказу керівника Волинської обласної прокуратури №1399к від 21.10.2025, супровідним листом за №53-7460вих25 від 17.11.2025 звіти про оцінку якості роботи прокурорів Луцької окружної прокуратури скеровано на адресу відділу кадрової роботи та державної служби Волинської обласної прокуратури (а.с.111).
Наказом керівника Волинської обласної прокуратури №1542к від 19.11.2025 «Про затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області» затверджено висновки щодо оцінювання якості роботи прокурорів, в тому числі і позивача. Згідно із пункту 92 додатку до вказаного наказу керівника обласної прокуратури оцінка прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Янковського С.О. є «задовільною» (а.с.123-128).
Листом відділу кадрової роботи та державної служби обласної прокуратури від 20.11.2025 №07-1284вих-25 наказ керівника обласної прокуратури №1542к від 19.11.2025 «Про затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області» скерований керівнику Луцької окружної прокуратури для ознайомлення прокурорів (а.с.129).
Наказом керівника Волинської обласної прокуратури №1680к від 09.12.2025 «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області» (а.с.137-152), з урахуванням наказу керівника Волинської обласної прокуратури від 22.12.2025 за № 1743к «Про внесення змін до наказу Волинської обласної прокуратури від 09.12.2024 №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області» (а.с.153-154), встановлено наступні розміри щорічних премій: 
для прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області, роботу яких оцінено позитивно - у розмірі 27 відсотків суми посадового окладу, отриманої ними за відповідний календарний рік з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;
прокурору Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_1 , роботу якого оцінено задовільно - у розмірі 10 відсотків суми посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
Вважаючи наказ керівника Волинської обласної прокуратури від 19.11.2025 за №1542к «Про затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур Волинської області» в частині затвердження задовільного результату оцінювання якості роботи прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Янковського С.О., наказ керівника Волинської обласної прокуратури від 09.12.2025 за №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», наказ керівника Волинської обласної прокуратури від 22.12.2025 за №1743к «Про внесення змін до наказу Волинської обласної прокуратури від 09.12.2024 №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», в частині не виплати щорічної премії прокурору Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_1 , роботу якого оцінено задовільно, у розмірі 27 відсотків суми посадового окладу протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України №1697-VII від 14.10.2014 «Про прокуратуру» (далі також – Закон №1697-VII).
Згідно зі статтею 4 Закону №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 16 Закону №1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
За приписами ст. 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом, не може визначатися іншими нормативно-правовими актами та складається з посадового окладу, премій і надбавок за вислугу років, виконання обов`язків на адміністративній посаді, а також інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Частиною 2 ст. 81 Закону №1697-VII передбачено, що розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманого ним за відповідний календарний рік.
Відповідно до статей 9, 81 Закону України «Про прокуратуру» наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 затверджено «Тимчасове положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів» (далі по тексту – Тимчасове положення №503 в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 розділу 1 Тимчасового положення №503, це положення визначає порядок оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних, спеціалізованих (на правах обласних та окружних) прокуратур, а також підстави і порядок їх преміювання за результатами такого оцінювання. Преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік проводиться у разі позитивного або задовільного оцінювання їх роботи.
Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. Тимчасового положення №503, оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік проводиться у листопаді – грудні цього року (крім випадків, передбачених пунктами 2.7.1 та 2.7.2 цього Положення).
Під час оцінки якості роботи прокурорів ураховується:
1) ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;
2) кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);
3) кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;
4) дотримання правил внутрішнього службового розпорядку, наявність чи відсутність дисциплінарних стягнень.
5) виконання повноважень на територіях, включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України. 
Пунктом 2.3 розділу 2 Тимчасового положення №503 врегульовано, що оцінювання якості роботи прокурорів оформлюється у вигляді звіту (згідно з додатком), що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником.
При цьому, безпосереднім керівником для прокурорів окружних прокуратур є керівник відділу окружної прокуратури, керівник окружної прокуратури (у разі відсутності відділів в окружній прокуратурі. 
За приписами п.2.3.1. Тимчасового положення №503, відповідні звіти затверджуються керівниками вищого рівня: в обласних та окружних прокуратурах – керівниками цих прокуратур. 
Пунктом 2.4 розділу 2 Тимчасового положення №503 передбачено, що за результатами оцінювання якості роботи прокурора безпосереднім керівником може бути виставлено позитивну, задовільну або негативну оцінку.
Після виставлення підсумкової оцінки прокурор ознайомлюється безпосереднім керівником з результатами оцінювання та відповідний звіт передається до кадрового підрозділу для підготовки наказу про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів. У разі виставлення за результатами оцінювання якості роботи прокурора задовільної або негативної оцінки до звіту долучається обґрунтування прийняття такого рішення. Наказ про затвердження висновку щодо результатів оцінювання може бути оскаржено прокурором, стосовно якого він прийнятий, до суду у строк та в порядку, визначені законом (пункт 2.6 розділу 2 Тимчасового положення №503).
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. розділу 3 Тимчасового положення №503, фонд преміювання прокурорів установлюється в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої за відповідний календарний рік. Бухгалтерська служба на підставі затверджених висновків обраховує середньовизначений розмір щорічної премії у відсотках (окремо для прокурорів, якість роботи яких оцінено позитивно та задовільно, а також передбачених пунктом 3.3.1) і доводить його до відома кадрового підрозділу для підготовки проєктів відповідних наказів про виплату премії прокурорам. Премія за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік виплачується прокурорам на підставі наказів Генерального прокурора, заступника Генерального прокурора – керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, керівників обласних прокуратур протягом 15 днів після затвердження висновку щодо результатів оцінювання, але не пізніше грудня року, в якому здійснюється оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік.
Згідно з п. 3.5 Тимчасового положення №503, прокурорам, які на час видання наказів, зазначених у пункті 3.4 цього Положення, вважаються такими, що притягнуті до дисциплінарної відповідальності, відстороненим від посади або від виконання службових повноважень у встановленому законом порядку, виплата премії не проводиться. 
Додаток до Тимчасового положення №503 містить встановлену форму звіту оцінювання якості роботи прокурорів, який, зокрема, повинен бути підписаний особисто прокурором, який його склав з зазначенням найменування посади такого прокурора, його ініціалів, прізвища та дати такого затвердження. Затверджується такий звіт особистим підписом безпосереднього керівника прокурора, що склав такий звіт, та особистим підписом керівника вищого рівня, із зазначенням найменування посади такого безпосереднього керівника та керівника вищого рівня, їхніх ініціалів, прізвища та дати такого затвердження.
Судом встановлено, що наказом керівника Волинської обласної прокуратури від 21.10.2025 №1399к «Про проведення оцінювання якості роботи прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області у 2025 році», зобов`язано в період з 03 по 13.11.2025 провести оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур. 
Пунктом 2 цього наказу зобов`язано першого заступника, заступника керівника обласної прокуратури, керівникам самостійних структурних підрозділів обласної прокуратури, керівникам окружних прокуратур Волинської області забезпечити подання до 18.11.2025 до відділу кадрової роботи та державної служби обласної прокуратури звітів про оцінку якості роботи прокурорів за 2025 рік за формою, визначеною в додатку до наказу Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 (в редакції наказу Генерального прокурора від 29.10.2024 №264).
13.11.2025 Янковським С.О. подано звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2025 рік, який того ж дня затверджено безпосереднім керівником позивача – керівником Луцької окружної прокуратури Сопронюком О.А. з підсумковою оцінкою «задовільно».
Надалі, наказом керівника Волинської обласної прокуратури №1542к від 19.11.2025 «Про затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області» затверджено висновки щодо оцінювання якості роботи прокурорів, в тому числі і позивача. Згідно із пункту 92 додатку до вказаного наказу керівника обласної прокуратури оцінка прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Янковського С.О. є «задовільною»
Доводи про порушення порядку проведення оцінювання ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначено. 
Суд при розгляді справи не виявив невідповідностей проведення процедури оцінювання вимогам Тимчасового положення №503.
Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 не згоден з оцінкою якості його роботи як прокурора за 2025 рік та невиплатою премії на рівні 27% посадового окладу. 
Надаючи оцінку доводам позивача, покладеним в обгрунтування позовних вимог, суд враховує, що премія є виплатою індивідуального характеру, розмір якої залежить від особистого внеску та результатів роботи конкретно визначеного працівника, встановлення премії є диспозитивним правом, а не обов`язком керівника, яке реалізується останнім виходячи із якості роботи конкретного працівника, його продуктивності праці, результатів роботи та виплачується у межах коштів, передбачених у кошторисі на преміювання працівників за рік.
У рішенні Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі №6-2790цс16 вказано, що право встановлення надбавок, премій не є абсолютним, може обмежуватися, в силу чого, роботодавець вільний у виборі встановлювати їх, або не встановлювати, виходячи з результатів роботи працівника.
Відтак, оцінка безпосереднього керівника ґрунтується на його внутрішньому переконанні, з огляду на особистий внесок, результати роботи прокурора, та відноситься до його дискреційних повноважень.
Згідно з рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції.
Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку. Надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права.
Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання» Дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, коли у межах, визначених законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один із кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. З одного боку, право вибору рішення чи дії суб`єктом владних повноважень зумовлене певною свободою (адміністративним розсудом) органу, а з другого боку обмежене законом. Цей вибір можливий між двома і більше альтернативами, кожна з яких є правомірною.
З огляду на це, визначення належності або неналежності виконання прокурором своїх повноважень, рівня якості результатів його роботи перебуває у площині дискреційних повноважень керівника. 
Разом з тим суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручаються в його дискрецію поза межами перевірки за визначеними ч. 2 ст. 2 КАС України критеріями. Цими критеріями і визначаються межі втручання суду у розсуд суб`єкта владних повноважень. Судами не може підмінятися державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та вирішувати питання, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Отже, ч. 2 ст. 2 КАС України визначає межі дискреційної влади та юридичного контролю. 
Суд має право вирішувати справи з питань законності прийняття управлінських рішень винятково у межах та за критеріями, визначеними вказаною нормою. У такому випадку суд не має повноважень самостійно надавати власну оцінку роботі прокурора, оскільки це є виключним повноваженням керівників прокуратури.
Аналогічні висновки відображені у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №320/425/21.
У вищезазначеній постанові, зокрема, зазначено що, суд не може втручатися у дискреційні повноваження відповідача в частині надання оцінки виставлених суб`єктом оцінювання балів та перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта оцінювання щодо застосування критеріїв виставлення балів та обґрунтування виставленої оцінки, оскільки судом надається виключно юридична оцінка відповідності проведеної процедури оцінювання та її результатів вимогам законодавства.
Отже, безпосередній керівник позивача в межах наданих йому повноважень, передбачених Тимчасовим положенням №503, самостійно обрав один із трьох можливих варіантів поведінки (оцінка якості роботи ОСОБА_1 – «позитивно», «задовільно» або «негативно») та прийняв відповідне рішення - виставив задовільну оцінку, яка передбачає преміювання на рівні 10 відсотків від розміру посадового окладу позивача. 
У даній справі не існує спору щодо наявності у відповідача дискреційних повноважень під час проведення процедури оцінювання.
Натомість, існує спір щодо меж дискреційних повноважень відповідача та повноти відповідного судового контролю.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у відповідних рішеннях висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів. 
За практикою ЄСПЛ, суди повинні дослідити акти суб`єкта владних повноважень, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus №32181/04); рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
У рішенні по справі Ramos Nunes de Carvalho e Sб v. Portugal від 06.11.2018, №55391/13 та інш., ЄСПЛ узагальнив загальні принципи, що стосуються обсягу судового контролю, якого повинні дотримуватися національні суди, та їхнього обов`язку обґрунтовувати свої рішення.
Зокрема, у вказаному рішенні ЄСПЛ наголосив на автономному визначенні вимоги «повної юрисдикції». Він також визначив критерії, згідно з якими має оцінюватися обсяг судового розгляду. По-перше, у випадку спорів щодо «прав та обов`язків цивільного характеру» суд повинен мати юрисдикцію для розгляду всіх питань факту та права, які стосуються поданого до нього спору. По-друге, така «повна юрисдикція» означає, що суд мав достатню юрисдикцію у провадженні або забезпечити його належний розгляд. Беручи до уваги такий підхід, ЄСПЛ вказав, що в адміністративно-правових апеляціях часто трапляється, що обсяг будь-якого перегляду обставин справи є обмеженим, і що для таких процедур властиво, що компетентні органи проводять попередні засідання, а не приймають фактичні рішення. З відповідної судової практики випливає, що, загалом стаття 6 не має на меті гарантувати доступ до суду, який може замінити оцінку або думку адміністративних органів своєю власною. У зв`язку з цим ЄСПЛ особливо наголосив на необхідності поважати рішення, прийняті адміністративними органами з міркувань доцільності, які часто стосуються спеціалізованих галузей права. Окрім того, щоб оцінити достатність обсягу розгляду, здійсненого національним судом у конкретній справі, необхідно врахувати повноваження відповідного судового органу і такі фактори, як: (a) предмет оскаржуваного рішення і, зокрема, чи стосувалося воно спеціалізованого питання, що вимагає професійних знань або досвіду, та чи передбачало воно здійснення адміністративного дискреційного права (і, якщо так, то якою мірою); (b) спосіб, у який було прийнято це рішення (зокрема, процесуальні гарантії, доступні в ході провадження перед адміністративним органом); та (c) зміст спору включаючи бажані та фактичні підстави для оскарження .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2025 у справі №990/410/24 зазначено, що за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п.102 рішення).
Суд зазначає, що посадові особи, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язані у кожному конкретному випадку передусім правильно оцінювати обставини, і не допускати при цьому зловживання владою. В основі мотивації такого вибору має бути законність, обґрунтованість, доцільність, справедливість прийнятого рішення. 
Одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Як було зазначено вище, пунктом 2.2. Тимчасового положення №503 визначено критерії, які враховуються при оцінці якості роботи прокурорів, серед яких у тому числі:
1) ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;
2) кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);
3) кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;
4) дотримання правил внутрішнього службового розпорядку, наявність чи відсутність дисциплінарних стягнень.
5) виконання повноважень на територіях, включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України. 
Тобто у вказаному положенні зазначені відповідні критерії (індикатори) за допомогою яких здійснюється оцінювання роботи прокурора.
Отже для оцінки діяльності позивача протягом розглянутого періоду аналіз його діяльності має бути структурований навколо вище зазначених критеріїв.
Враховуючи наведене суд констатує, що у спірних правовідносинах, адміністративний суд уповноважений переглядати рішення відповідача і така оцінка має здійснюватися крізь призму наступних критеріїв:
щодо спорів щодо «прав та обов`язків цивільного характеру» суд повинен мати юрисдикцію для розгляду всіх питань факту та права, які стосуються поданого до нього спору;
суд не може замінити оцінку або думку адміністративного органу своєю власною;
адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими статтею 2 КАС України. Водночас оцінка судом мотивів та обґрунтованості оскаржуваного рішення не є втручанням у її дискреційні повноваження.
межі дискреції відповідача щодо оцінювання позивача не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду відповідачем цього питання, як і прийняте за результатом цього процесу рішення, має бути зрозумілим як для позивача, так і незалежному сторонньому спостерігачу;
вмотивованість спірного рішення відповідача є не лише формальним дотриманням вимог закону, а повинна забезпечити дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права, у питанні встановлення підстав для відповідної оцінки роботи позивача;
визначальним критерієм правомірності оспорюваного рішення відповідача є встановлення особою, яка проводила оцінювання, обставин, які стали підставою для прийняття такого рішення та мотивів, з яких відповідач дійшов відповідних висновків.
результати оцінки, котрі у даному випадку мають негативні наслідки для позивача, мають містити не лише посилання на визначені законом підстави, а й мотиви, з яких відповідач дійшов висновку наявність обставин, які дають йому право обрати відповідний варіант оцінки діяльності позивача.
При цьому, повноваження оцінювати ті чи інші діяння та характеристики позивача належить безпосередньому керівнику, котрий ухвалює рішення за їхнім внутрішнім переконанням, сформованим на підставі власної оцінки обставин, пов`язаних з діяльністю позивача на певній посаді за певний період, а судовий контроль за реалізацією цього повноваження полягає у тому, щоб проконтролювати, чи не ці є висновки довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими стосовно певних фактів.
Повертаючись до обставин справи, суд зазначає, що обгрунтування прийнятого рішення щодо задовільного оцінювання якості роботи позивача у 2025 році безпосереднім керівником – начальником відділу окружної прокуратури ОСОБА_2 викладено в обгрунтуванні від 13.11.2025, складеного на виконання вимог пункту 2.6 Тимчасового положення №503 (а.с.117-122).
Під час встановлення позивачу підсумкової оцінки «задовільно», безпосереднім керівником враховано обставини неналежного виконання службових обов`язків ОСОБА_1 упродовж 2025 року (скерування до суду за весь рік лише одного обвинувального акту; участь прокурором у розгляді лише чотирьох нескладних кримінальних проваджень; незабезпечення належного нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у межах кримінального провадження 42024032010000042 (у якому позивач був процесуальним керівником), що призвело до надходження скарги потерпілої; не вжиття заходів для активізації розслідування в межах кримінальних проваджень, через що позивача було усунуто з посади старшого групи прокурорів; неефективне підтримання публічного обвинувачення, тощо) 
З огляду на приписи пункту 45 висновку КРЕП 11(2016) щодо обмеження публікування результатів оцінювання прокурора, суд не вважає за необхідне детально відтворювати зміст та конкретизацію претензій до роботи позивача у повному обсязі.
У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 скеровано 0,68% від скерованих прокурорами відділу обвинувальних актів до суду (1 зі 146). При цьому, прокурором ОСОБА_3 скеровано до суду 31,5 % (46) від усіх обвинувальних актів, прокурором ОСОБА_4 - 15,7 % (23), прокурором ОСОБА_5 - 14,3 % (21), прокурором ОСОБА_6 - 13,7 % (20), начальником відділу Сопронюком О.А. - 12,3 % (18), прокурором Гобуновим I.O. - 11,6 % (17).
За участі ОСОБА_1 постановлено 4,8 % обвинувальних вироків зі всіх обвинувальних вироків, постановлених за участі прокурорів Ківерцівського відділу окружної прокуратури (4 зі 83). Водночас, за участі прокурора ОСОБА_7 ухвалено 27,7 % (28) вироків, прокурора Паруновича С.В. - 9,6 % (8), прокурора Мороза Д.В. - 12% (10), прокурора Корця С.В. - 19,2 % (16), начальника відділу Сопронюка О.А. - 8,4 % (7), прокурора Гобунова І.О. - 12 % (10).
Наведене свідчить, що на виконання вимог пункту 2.6. Тимчасового положення №503 безпосереднім керівником позивача підготовлено та підписано обґрунтування прийняття такого рішення про виставлення позивачу оцінки «задовільно», в якому наведено відповідні причини прийняття такого рішення з посиланням на конкретні обставини та факти.
У позовній заяві та відповіді на відзив позивач спростовує доводи відповідача щодо неналежного виконання ним службових обов`язків. 
Разом з тим суд зазначає, що у межах даного позову, суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним доводам позивача щодо виконання ним своїх службових обов`язків, оскільки предметом судового розгляду є накази саме Волинської обласної прокуратури про затвердження висновків щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур, а не дії чи рішення безпосереднього керівника позивача при наданні оцінки за результатами оцінювання роботи ОСОБА_1 у 2025 році.
Надання оцінки якості роботи прокурора відноситься до дискреційних повноважень безпосереднього керівника позивача, оцінка відповідності якого може бути надана судом через призму встановлених статтею 2 КАС України завдань та основних засад адміністративного судочинства у випадку судового оскарження.
Натомість у даному випадку, наказом керівника Волинської обласної прокуратури від 19.11.2025 за №1542к лише затверджено висновки щодо оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур у 2025 році.
Суд зазначає, що ні Законом України «Про прокуратуру», ні Тимчасовим положенням №503 не передбачено права керівника обласної прокуратури впливати на оцінки чи змінювати такі, які виставлені не ним як безпосереднім керівником прокурорів, а безпосереднім керівником прокурора, затверджених вищим керівництвом за результатами оцінювання якості роботи за поточний рік.
За приписами пункту 2.3 Тимчасового положення №503 відповідні звіти затверджуються керівниками вищого рівня (в обласних та окружних прокуратурах – керівниками цих прокуратур).
Таким чином, пунктом 2.3 Тимчасового положення №503 передбачено лише одну активну дію, а саме затвердження звітів керівниками вищого рівня та не наділяє керівника вищого рівня обов`язком обґрунтовувати таке затвердження.
Отже, керівник Волинської обласної прокуратури до визначення підсумкової оцінки позивача безпосереднього відношення не мав та вплинути на визначення такої в силу своїх повноважень не міг, оскільки наділений повноваженнями лише щодо видачі наказу про затвердження висновків за результатами опрацювання уже затверджених керівниками окружних прокурату звітів підпорядкованих прокурорів. 
Повноважень щодо відмови у затвердженні результатів оцінювання, зміни наданої безпосереднім керівником оцінки прокурору окружної прокуратури керівник обласної прокуратури не має.
Як наслідок, скасування наказу керівника Волинської обласної прокуратури від 19.11.2025 за №1542к «Про затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур Волинської області» в частині затвердження задовільного результату оцінювання якості роботи ОСОБА_1 , наказу керівника Волинської обласної прокуратури від 09.12.2025 за №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», наказу керівника Волинської обласної прокуратури від 22.12.2025 за № 1743к «Про внесення змін до наказу Волинської обласної прокуратури від 09.12.2024 №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», в частині не виплати щорічної премії прокурору Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_1 , жодним чином не вплине на саму оцінку якості роботи позивача та не зумовить передумов для проведення повторного оцінювання якості роботи позивача за 2025 рік.
Не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що виплата премії прокурорам не проводиться лише тим прокурорам, які притягнуті до дисциплінарної відповідальності, відстороненим від посади за рішенням суду в межах кримінального провадження або у зв`язку із здійсненням провадження про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. 
Так, згідно з пунктом 3.5 Тимчасового положення №503, виплата премії не проводиться прокурорам, які на час видання наказів, зазначених у пункті 3.4 цього Положення, вважаються такими, що притягнуті до дисциплінарної відповідальності, відстороненим від посади або від виконання службових повноважень у встановленому законом порядку. 
Таким чином, положення даного пункту Тимчасового положення №503 встановлюють виключно ті випадки, за яких питання щодо виплати прокурору щорічної премії не вирішується взагалі. 
В свою чергу, пунктом 1.2. Розділу 1 «Загальні положення» Тимчасового положення №503 передбачено, що преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік проводиться виключно у разі позитивного або задовільного оцінювання їх роботи.
Покликання позивача виключно на п. 3.5. Розділу 3 Тимчасового положення №503 в межах спірних правовідносин суд уважає помилковими, оскільки за результатами роботи позивача у 2025 році оцінено як «Задовільна».
Відтак відсутні правові підстави для преміювання ОСОБА_1 на рівні з іншими прокурорами в розмірі 27% розміру суми його посадового окладу, отриманого ним за відповідний календарний рік.
Також суд визнає необґрунтованими доводи позивача щодо проявів дискримінації відносно нього, оскільки у спірних правовідносинах не доведено встановлених Законом України від 06.09.2012 №5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» обставин, які б свідчили про відмінне ставлення до позивача за певною ознакою, яке б порушувало його права.
Підсумовуючи усе викладене, суд приходить висновку, що доказів необґрунтованості задовільної оцінки діяльності позивача або порушення порядку проведення оцінювання позивача суду не надано та в ході розгляду справи не встановлено.
Таким чином, наказ керівника Волинської обласної прокуратури від 19.11.2025 за №1542к «Про затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів окружних прокуратур Волинської області», від 09.12.2025 за №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області», від 22.12.2025 за № 1743к «Про внесення змін до наказу Волинської обласної прокуратури від 09.12.2024 №1680к «Про преміювання прокурорів Волинської обласної прокуратури та окружних прокуратур Волинської області» видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому на думку суду підстави для визнання таких протиправним та скасування відсутні.
Як наслідок, відсутні і правові підстави для задоволення похідних позовних вимог в частині зобов`язання Волинську обласну прокуратуру здійснити виплату позивачу премію за 2025 рік, з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 27 відсотків суми посадового окладу. 
Суд відхиляє доводи відповідача про пропуск ОСОБА_1 строку на звернення до адміністративного суду.
Так, ухвалою суду 28.01.2026 у даній справі позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху саме з тих підстав, що позивач не навів підстав для поновлення строку звернення до суду.
02.02.2026 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду та визнання поважними причини такого пропуску. 
Суд, врахувавши наведені позивачем причини пропуску строків звернення до суду з цим позовом, визнав їх поважними та поновив такі строки ухвалою суду від 02.02.2026. 
Тому правові підстави для залишення позову без розгляду, відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа №802/2236/17-а).
Суд вважає, що у даній справі ним було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 09.12.2009 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
У позовній заяві позивач також просив суд постановити окремі ухвали, в порядку вимог ст. 249 КАС України, щодо: 
начальника Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області Сопронюка О.А., який, на переконання позивача, втрутився у його процесуальну незалежність, як прокурора, виклавши у своєму Обґрунтуванні єдину причину задовільної оцінки – непогодження підозр конкретно визначеним ОСОБА_2 особам у конкретно визначених кримінальних провадженнях, що прямо суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України;
колишнього керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області Новосада Ю.О., який перевищив свої посадові повноваження підписавши незаконні документи – постанови про зміну позивача за неефективному здійсненні публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях № 12014030100000208 та № 12016030100000449, що прямо суперечить вимогам ст. 37 КПК України;
прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області Васьовчика І.В., який скористався тимчасовою відсутністю позивача на роботі та прийняв процесуальні дії та процесуальні рішення у кримінальному провадженні № 12025035590000059, не погоджуючи це із позивачем, як із старшим групи прокурорів, порушивши вимоги ч. 1 ст. 37 КПК України.
Суд зазначає, що згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Постановлення окремої ухвали є правом суду при наявності очевидно протиправних дій відповідних осіб.
Судом в ході розгляду справи достатніх підстав для винесення окремої ухвали не встановлено.
Відповідно до приписів ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 08 квітня 2026 року. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Відповідач: Волинська обласна прокуратура (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915).

Суддя Н. В. Стецик