Справа № 1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г. М. 
Провадження № 22-ц/811/3339/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Підлужного В.І.;
заявника/апелянта Вихованка Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду зі скаргою, в кінцевій редакції якої просив: 
1.Визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича (інших посадових осіб) у виконанні доленосного рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП № 70201785, – неправомірними та неповними; а з огляду на тривале ігнорування заходів, що передбачені рішенням національних судів: від 08.03.2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12, від 19.09.2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12 – такими, що можуть умисно приховати найкращі інтереси дитини та реальну потребу цільової підтримки дитини, з огляду на ознаки відчуження одного з батьків.
2.Скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича від 15.10.2024/ В-12 № 88528 в межах ВП №70201785, як неспівмірну засадам примусового виконання та передчасну заходами, що передбачені рішенням національних судів від 08.03.2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12, від 19.09.2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12, що не відповідає найкращим інтересам дитини і потребі цільової підтримки дитини, з огляду на ознаки відчуження одного з батьків. 
3.Зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) негайно усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки. 
4.Визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни (іншої посадової особи) щодо виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань, забезпечити реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень, розробити комплексну стратегію виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини» (далі – ЄСПЛ), зокрема 07.10.2021 року в рішенні «Вихованок проти України» (заява № 12962/19), згідно рішень Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 1309/9120/12. 
5.Зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань, забезпечити реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень, розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини» (далі – ЄСПЛ), зокрема 07.10.2021 року в рішенні «Вихованок проти України» (заява № 12962/19), згідно рішень Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 1309/9120/12, - з чим, з метою виправлення недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, - сприяти утворенню виконавчої групи в порядку статті 25 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження». 
6.В повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», що не може бути тотожним з найкращими інтересами.
Скарга мотивована тим, що 08.03.2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22) Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління МЮ вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , що в межах виконавчого провадження № 70201785 від 03.11.2022 року перебуває на виконанні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМРУ МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича щодо примусового виконання дублікату виконавчого листа № 1309/9120/12 від 06.04.2016 року про встановлені побачення з дитиною, на підставі графіку, згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком, в чому час має критичне значення. Незважаючи на наведене, протягом одинадцяти років державні виконавці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою, зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником», жодну із частин резолютивної частини згаданого рішення державними виконавцями під час примусового виконання судового рішення так і не було виконано. Скаржник звертає увагу на те, що зокрема ні в п`ятницю 01.11.2024 року, ні в середу 06.11.2024 року державний виконавець жодні заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 в межах ВП №70201785 не вчиняв, в свою чергу ЗМРУ МЮ заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини, з батьком не розробляв. Враховуючи наведене, просив скаргу задовольнити (том 1, а.с. 1-8; том 2, а.с. 1-7).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2025 року скаргу ОСОБА_1 частково задоволено.
Визнано дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП №70201785, – неправомірними.
Зобов`язано державного виконавця Мельника Юрія Романовича усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки.
Визнано бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12.
Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вчинити всі необхідні дії щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12.
В іншій частині заявлених вимог скарги відмовлено (том 2, а.с. 73-84).

Дану ухвалу оскаржили, як заявник ОСОБА_1 , так і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.
ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу «в частині порушень «незалежності» державних виконавців і подолання ускладнень виконання рішення суду у справі №1309/9120/12, - скасувати», а також «ухвалити у справі № 1309/9120/12 нове (змінити) рішення, яким:
•  скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича від 15.10.2024/ В-12 № 88528 в межах ВП № 70201785, як неспівмірну засадам примусового виконання та передчасну заходами, що передбачені рішенням національних судів від 08.03.2023 року Верховного Суду у справі №1309/9120/12, від 19.09.2024 року Львівського апеляційного суду у справі №1309/9120/12, що не відповідає найкращим інтересам дитини і потребі цільової підтримки дитини, з огляду на ознаки відчуження одного з батьків;
•  зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань, забезпечити реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень, розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини» (далі - ЄСПЛ), зокрема 07.10.2021 року в рішенні «Вихованок проти України» (заява № 12962/19), згідно рішень Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 1309/9120/12, - з чим, з метою виправлення недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, - сприяти утворенню виконавчої групи в порядку статті 25 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Вважає безпідставними та такими, що «надають необмежену владу державним виконавцям на свавільні (довільні) дії», висновки суду про «наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення № 1309/9120/12».
Вважає, що: 
-«висновки суду першої інстанції, що «Скаржником у свою чергу не доведено у чому саме полягає передчасність та неспівмірність із засадами виконавчого провадження вимоги виконавця, оскільки за своїм змістом складання і надсилання сторонам виконавчого провадження державним виконавцем такого роду вимоги саме по собі у будь-якому разі не може свідчити про підміну цією вимогою стратегії примусового виконання рішення», - навряд чи є вірні з огляду на неповноту вимоги, без приділення уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень»;
-«суд першої інстанції формально підійшов до обставин відчуження одного з батьків, що мають істотне значення для справи; не надав вичерпної відповіді на істотні питання дотримання найкращих інтересів дитини, при винесенні державним виконавцем вимоги від 15.10.2024/ В-12 № 88528 в межах ВП № 70201785, як у процесуальному так і у матеріально-правовому сенсах, в порушення основних засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням, що свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1». (том 2, а.с. 93-107).

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову якою відмовити у задоволенні скарги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у 2024 та 2025 році неодноразово звертався до суду із аналогічними за змістом скаргами, дані скарги були подані з тим самим предметом та з тих самих підстав, вимоги у скаргах були аналогічними, а тому вважає, що такі дії заявника свідчать про умисне зловживання ним процесуальними правами та зловживанням ним правом.

Зокрема, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2024 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 4-с/462/36/24) було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , а саме:
- визнано неправомірною бездіяльність Шевченківського ВДВС щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною;
- визнано неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не вжиття ніяких заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12;
- зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
А окремою ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2024 року постановлено звернути увагу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на необхідність обов`язкового виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року в справі №1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22) в частині вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.
Постановою Львівського апеляційного суду від 20.01.2025 року згадані вище ухвалу та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2024 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його скарги.
Постановою Верховного Суду від 20.08.2025 року постанову Львівського апеляційного суду від 20.01.2025 року було скасовано, а ухвалу та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2024 року залишено в силі.
Крім цього, Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції на виконання постанови Верховного Суду від 08.03.2023 року у справі №1309/9120/12 (провадження №61-4339св22) вжито усіх необхідних заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у цій справі про контакт дитини з батьком а саме, розроблено Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 від 27.12.2024 року.
Крім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2024 року у цій же справі (провадження № 4-с/462/58/24) також було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , а саме:
- визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС Мельника Ю.Р. у виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 неправомірною;
- зобов`язано державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12;
- визнано бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника управління Бабини Ю.В. у виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 неправомірною;
- зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі начальника управління Бабини Ю.В. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі №1309/9120/12.
А окремою ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2024 року постановлено звернути увагу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на необхідність обов`язкового виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року в справі №1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22) в частині вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.
Постановою Львівського апеляційного суду від 16.06.2025 року згадані вище ухвалу та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2024 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його скарги.
Вважає, що згідно Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 20 вересня 2022 року №3959/5) до повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, він не є стороною виконавчого провадження та не наділений повноваженнями контролю за діяльністю державних виконавців.
Вважає, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано те, що ОСОБА_1 вказав коло осіб, які беруть участь у розгляді скарги, без дотримання вимог статті 447 ЦПК України, оскільки начальник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є стороною виконавчого провадження та не являється суб`єктом, який здійснює контроль за діяльністю державних виконавців, а відтак такий не може бути стороною при розгляді даної скарги (том 2, а.с. 113-125).

Шевченківський ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, будучи своєчасно належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи (том 3, а.с. 8-11), явку своїх представників в судове засідання не забезпечили і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів поданої ним апеляційної скарги та заперечення доводів апеляційної скарги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, перевіривши матеріали справи, а також законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Оскаржувана ухвала в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій/бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною в межах ВП №70201785 та зобов`язання згаданого державного виконавця усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785, ні ОСОБА_1 , ні згаданими ВДВС та державним виконавцем в апеляційному порядку не оскаржується, а відтак судом в цій частині і не переглядається. 

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відмовляючи в задоволенні вимоги скарги ОСОБА_1 про скасування вимоги державного виконавця Шевченківського ВДВС Мельника Ю.Р. від 15.10.2024 року в межах ВП №70201785, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що заявником ОСОБА_1 не доведено у чому саме полягає передчасність та неспівмірність цієї вимоги державного виконавця засадам виконавчого провадження, «оскільки за своїм змістом складання і надсилання сторонам виконавчого провадження державним виконавцем такого роду вимоги саме по собі у будь-якому разі не може свідчити про підміну цією вимогою стратегії примусового виконання рішення».
Апелянтом ОСОБА_1 наведені вище доводи не спростовано, а саме: апеляційна скарга так і не містить доводів стосовно того, у чому саме полягає передчасність та неспівмірність згаданої вище вимоги державного виконавця і як саме ця вимога порушує права, свободи чи законні інтереси заявника.
За наведених вище обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у згаданій вище частині до уваги прийматися не можуть.

ЦПК України також встановлено, що: 
- обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82);
- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263).

В ході апеляційного розгляду справи судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 26 січня 2026 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-13987св25) за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Юрій Романович, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 (тобто – у цій же (№ 1309/9120/12) справі, лише за іншою - аналогічною - скаргою ОСОБА_1 та за участі тих самих заінтересованих осіб) касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (в особі відповідних посадових осіб) щодо вжиття належних заходів з розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком - залишено без змін. 
Згадана вище постанова Верховного Суду від 26 січня 2026 року мотивована тим, що
«67.  … за встановленими у цій справі обставинами, на виконання постанови Верховного Суду 08 березня 2023 року, 27 грудня 2024 року начальником Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту розроблено Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, за якою визначено, що єдиним дієвим заходом, спрямованим на виконання виконавчого документа є залучення спеціаліста психолога, який безумовно забезпечить підтримку дитини у стресових ситуаціях, проаналізує потребу в необхідності встановлення контакту з батьком … (т. 2, а. с. 155-160).
68. Таким чином, судом апеляційної інстанції при ухвалені 21 жовтня 2025 року рішення у цій справі обґрунтовано враховано розроблену Комплексну стратегію примусового виконання рішення від 27 грудня 2024 року.
69. Отже, доводи стягувача про бездіяльність ЗМУ Мін`юсту щодо невжиття заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення про встановлення контакту батька з дитиною є необґрунтованими. Органами примусового виконання розроблено комплексну стратегію виконання судового рішення у цій справі, яка відповідала особливостям спірних сімейних правовідносин та була спрямована на забезпечення найкращих інтересів дитини. Ця стратегія включає поетапність виконавчих дій, залучення відповідних спеціалістів, оцінку психоемоційного стану дитини, а також створення умов для поступового та безпечного відновлення контакту дитини з батьком.
70. Доказів того, що розроблена Комплексна стратегія примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 буде неефективною у разі її добросовісного виконання усіма заінтересованими особами, матеріали справи не містять. Крім того, ця Комплексна стратегія може бути змінена та доповнена з урахуванням обставин, які виникнуть, та думки заінтересованих осіб.
71. З огляду на викладене, за встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності ЗМУ Мінюсту (в особі відповідних посадових осіб) щодо вжиття в оспорюваний період належних заходів з розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення суду від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12» (том 3, а.с. 41-48).

Таким чином, судовими рішеннями у цій же (№ 1309/9120/12) цивільній справі, які набрали законної сили, і за участі тих же осіб, встановлено, що Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 розроблено, а тому ця обставина у відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відтак, відсутні правові підстави для визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо розробки цієї Комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у даній справі та зобов`язання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо розробки згаданої Комплексної стратегії.
А тому оскаржувана ухвала в частині згаданих вище вимог скарги ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення – про відмову у задоволенні вимог скарги в цій частині. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.6, 379 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року в частині:
-визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12;
-зобов`язання Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вчинити всі необхідні дії щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12,
скасувати і ухвалити в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог його скарги в цій частині.

В решті ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії суддів на лікарняному складено 23 березня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.