ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 р. 	Справа № 592/962/26	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.
суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми (головуючий суддя І інстанції Корольова Г.Ю.) від 12.02.2026 по справі № 592/962/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ковспаківського районного суду м. Суми з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить суд: 
- визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними; 
- скасувати постанову СУ № 2345/2025 від 28.10.2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2026 поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для подання адміністративного позову.
Задоволено позов ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення СУ № 2345/2025 від 28.10.2025 року, що винесена т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу 17 000 грн, а провадження у справі закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 665,60 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції в рішенні зазначив, що копію протоколу про адміністративне правопорушення до матеріалів справи не долучено, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити його наявність, зміст, дотримання вимог щодо складення та вручення позивачу. Також суд вказав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що унеможливлює перевірку дотримання його права на участь у розгляді справи та реалізацію права на захист. З таким висновком суду відповідач категорично не погоджується через наявність в матеріалах справи електронних копій доказів, що відображують протиправну поведінку позивача та свідчать про наявність події та складу адміністративного правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. До таких доказів належать: копія протоколу про адміністративне правопорушення СУ № 2345/2025 від 21 жовтня 2025 року, копія постанови СУ № 2345/2025 від 28 жовтня 2025 року, копія повістки № 1826, копія акту відмови від повістки, копія витягу з журналу реєстрації направлень на ВЛК, копія направлення на ВЛК, копія поштового конверту з відміткою про повернення, не зважаючи на зазначену актуальну адресу Позивача (в позові Позивачем особисто зазначено ту ж саму адресу). Вище зазначені докази були подані до суду належним способом, разом з подання відзиву на адміністративний позов Позивача шляхом використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд». Сторони по справі, отримали їх теж разом з відзивом на позов, про що свідчить квитанція 2944417311, сформована засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 02.02.2026 року. Суд першої інстанції однобічно та упереджено виніс рішення без урахування обґрунтування відзиву ІНФОРМАЦІЯ_4 та дослідження важливих доказів по справі, які відображають реальні обставини та мають істотне значення, чим порушив основні принципи адміністративного судочинства.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечував та просив відмовити. Вказав, що в апеляційній скарзі обґрунтовується необхідність скасування рішення суду першої інстанції через порушення норм процесуального права, а саме неврахування відзиву відповідача у справі при винесенні рішення. Однак, судом у рішенні вчинено посилання на поданий відзив апелянтом, досліджено усі обставини справи (навіть ті, що не пов`язані з протоколом про адміністративне правопорушення).
Відповідач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що не дослідження судом доказів у адміністративному провадженні є істотним порушенням процесуального права, оскільки згідно зі ст. 211 КАС України суд зобов`язаний безпосередньо дослідити всі докази: письмові, електронні, висновки експертів та показання свідків. Докази, не досліджені в судовому засіданні, не можуть бути основою рішення.
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268 КАС України).
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено апеляційним розглядом, 21.10.2025 ОСОБА_1 вручено повістку № 1826, відповідно до якої останньому 21.10.2025 о 15.00 гож необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою проходження військово-лікарської комісії. /а.с. 23/
ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки № 1826, що підтверджується актом відмови від отримання повістки від 21.10.2025./а.с.23/
21.10.2025 ОСОБА_1 надано направлення для визначення придатності до військової служби. ВЛК відбудеться на базі закладу охорони здоровя КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона, за адресою м. Суми, вул. Марка Вовчка, буд. 2. Дата початку медичного огляду 21.10.2025./а.с.24/
Відповідно до Журналу реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 - 22.10.1989, строк проведення ВЛК до 23.10.2025, отримано направлення на ВЛК 21.10.2025, в графі особистий підпис зазначено "відмова". /а.с. 23зворотній бік/
21.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП СУ № 2345/2025 відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 21.10.2025 о 15.10 год. було виявлено, що 21.10.2025 він відмовився від проходження військово-лікарської комісії (що підтверджується витягом з журналу направлень на ВЛК, направленням на проходження ВЛК, повісткою, актом відмови від повістки, відеозаписом на портативну боді-камеру від 21.10.2025), таким чином порушив абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в особливий період, повторно.
За результатами розгляду протоколу СУ № 2345/2025 28.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 17000,00 грн.
Вважаючи постанову протиправною позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 21.10.2025 року. Разом з тим, копію зазначеного протоколу до матеріалів справи не долучено, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити його наявність, зміст, дотримання вимог щодо складення та вручення позивачу. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що унеможливлює перевірку дотримання його права на участь у розгляді справи та реалізацію права на захист.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Перевіряючи правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КупАП; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Нормами п.п. 12, 13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі по тексту - Положення № 154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.
Отже, саме на ІНФОРМАЦІЯ_6 як орган, який уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 210-1 КУпАП покладено обов`язок щодо встановлення всіх фактичних обставин та дотримання процедури розгляду, визначеної ст. 278 КУпАП.
Нормами абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Пунктами 68, 80 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі по тексту – Порядок № 560), передбачений порядок медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.
За приписами п.69 Порядку № 560 резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.
Відповідно до пункту 74 Порядку № 560 проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Направлення на медичний огляд ВЛК, обов`язкове до виконання.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Аналіз вищенаведених норм дає можливість дійти висновку, що відмова від проходження медичного огляду ВЛК суперечить чинному законодавству, а проходження медичного огляду ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення СУ № 2345/2025 від 21.10.2025 вбачається, що 21.10.2025 о 15.10 год. було виявлено, що ОСОБА_1 21.10.2025 він відмовився від проходження військово-лікарської комісії (що підтверджується витягом з журналу направлень на ВЛК, направленням на проходження ВЛК, повісткою, актом відмови від повістки, відеозаписом на портативну боді-камеру від 21.10.2025), таким чином порушив абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в особливий період, повторно.
Позивач, заперечуючи правомірність постанови СУ № 2345/2025 посилався на відсутність в постанові всіх фактичних обставин , відсутність доказів. 
Однак, постанова містить всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують вчинення позивачем правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, на підтвердження всіх фактичних обставин відповідачем надано копаю матеріалів по справі про адміністративне правопорушення: повістку № 1826, акт відмови від отримання повістки від 21.10.2025, направлення № 5284377, копію з журналу реєстрації направлення на ВЛК, копію конверту та копію фіскального чеку, копію протоколу про адміністративне правопорушення СУ № 2345/2025./а.с.22-24/
Крім того, висновки суду про відсутність в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними, з огляду на те, що копія протоколу була надана відповідачем разом із іншими матеріалами по справі про адміністративне правопорушення, та наявна в матеріалах справи на зворотньому боці аркушу 22.
Щодо твердження суду першої інстанції про неможливість встановити факт повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає таке.
В протоколі СУ № 2345/2025 від 21.10.2025 в графі пояснення ОСОБА_1 вказав, що не має при собі всіх медичних довідок про реальний стан його здоровя.В графі підпис особи, яка притягається наявний підпис ОСОБА_1 . Крім того в протоколі зазначено, що гр. ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 28 жовтня 2025 року о 16 годині 00 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 каб. № 104. Зі змісттом протоколу ознайомлений зрозумілою мовою. Примірник протооколу про адміністративне правопорушення отримано 21.10.2025 та вказано власноручно " ОСОБА_1 " та підпис. /а.с. 22 зворотній бік/
Колегія суддів вказує, що позивач був особисто повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вказує про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому складання постанови СУ № 2345/2025 від 28.10.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності є правомірним.
За цим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, однак суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірної постанови.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2026 по справі № 592/962/26 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складений 26.03.2026 року