Справа № 2-3167/2010 Головуючий у 1 інстанції: Серьодкіна І. М 
Провадження № 22-ц/811/4343/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Підлужного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду міста Львова від 17 грудня 2010 року, 

В С Т А Н О В И В:

У грудня 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Контраст» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 та Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про усунення перешкод та визнання права власності, в якій просило суд:
- визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Контраст» (м.Львів, вул. Городоцька, 37, код ЄДРПОУ 13834988) право власності на нежитлові підвальні приміщення площею 46,1 м.кв., котрі знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані від 09.09.1996 року під індексами І площею 16 м.кв, ІІ площею 13 м.кв. та ІІІ площею 17,1 м.кв.;
- зобов`язати Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати за товариством з обмеженою відповідальністю «Контраст» (м.Львів, вул. Городоцька, 37, код ЄДРПОУ 13834988), право власності на нежитлові підвальні приміщення площею 46,1 м.кв., котрі знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані від 09.09.1996 року під індексами І площею 16 м.кв., ІІ площею 13 м.кв., та III площею 17,1 м.кв.;
- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити нежитлові підвальні приміщення площею 46.1 м.кв., котрі знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані від 09.09.96 під індексами І площею 16 м.кв. ІІ площею 13 м.кв. та ІІІ площею 17,1 м.кв.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідно до договору купівлі-продажу між позивачем та Представництвом Фонду державного майна України у м. Львові від 22.09.1995 року та свідоцтва на власність №2-А від 05.02.1997 року позивач став власником нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 . 12.02.2009 року між ТзОВ «Контраст» та ОСОБА_1 укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого позивач надав останньому в користування спірні нежитлові приміщення для використання під господарські потреби на строк до 01.06.2010 року. Однак після закінчення строку дії договору ОСОБА_1 відмовляється звільняти вказані приміщення, мотивуючи відмову відсутністю у позивача прав на ці приміщення (а.с. 3).

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 17 грудня 2010 року визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Контраст» (м. Львів, вул. Городоцька, 37, ЄДРПОУ 13834988) право власності на нежитлові підвальні приміщення площею 46,1 кв.м в будинку АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані від 09.09.1996 року під індексами: І площею 16,0 кв.м, ІІ площею 13,0 кв.м, ІІІ площею-17,1 кв.м.
Зобов`язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати з Товариством з обмеженою відповідальністю «Контраст» (м. Львів, вул. Городоцька, 37, ЄДРПОУ 13834988) право власності на нежитлові підвальні приміщення площею 46,1 кв.м в будинку АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані від 09.09.1996 року під індексами: І площею 16,0 кв.м. І площею 13,0 кв.м. ІІІ площею 17,1 кв.м.
Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити нежитлові підвальні приміщення площею 46,1 кв.м в будинку АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані від 09.09.1996 року під індексами: 1 площею 16,0 кв.м, ІІ площею 13,0 кв.м, ІІІ площею 17,1 кв.м/в будинку на АДРЕСА_1 (а.с. 36-37).

Дане рішення оскаржила Львівська міська рада, яка не брала участі у справі, подавши апеляційну скаргу на це рішення 18 грудня 2025 року.
Апелянт просить оскаржуване рішення «скасувати» (а яке рішення прийняти за позовною заявою – не зазначено), покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що комунальна власність на оспорювані приміщення по АДРЕСА_1 належить Львівській міській територіальній громаді на підставі рішення райвиконкому № 222 від 14.04.1987 року, постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів рішенням від 24.12.1991 року № 728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць /підприємств та організацій житлово-комунального господарства області».
Стверджує, що станом на момент прийняття Кабінетом Міністрів України згаданої вище постанови від 05.11.1991 року № 311 будинок АДРЕСА_1 перебував у комунальній власності на підставі рішення Галицького райвиконкому № 222 від 14.04.1987 року, а тому вказаний будинок належав до житлового фонду рад народних депутатів і правомірно перейшов у комунальну власність у повному обсязі, у тому числі - разом із підвальними приміщеннями. 
Стверджує, що підвальні приміщення площею 46,1 м2, ніколи не відчужувалися власником та не передавалися в приватну власність будь-якій особі. Первинна державна реєстрація була здійснена на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.12.2010 року, яким визнано право власності за ТзОВ «Контраст» на зазначені підвальні приміщення. Водночас матеріали справи свідчать, що підставою позову був договір купівлі-продажу від 22.09.1995 року та свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 05.02.1997 року. Вважає, що з аналізу договору від 22.09.1995 року вбачається, що його предметом було нежитлове приміщення першого поверху площею 66,6 кв. м, а не підвальні приміщення площею 46,1 кв.м, як це зазначено в оскаржуваному рішенні суду. 
З огляду на викладене вважає, що державна реєстрація права власності на підвальні приміщення загальною площею 46,1 кв. м. на АДРЕСА_1 була здійснена без належних правових підстав, оскільки жоден із поданих до суду документів не підтверджує передачу у приватну власність саме підвальних приміщень площею 46,1 кв.м. (а.с. 45-49).

Апелянт, Львівська міська рада, будучи своєчасно (а.с. 19-20.01.2026 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 06 квітня 2026 року (а.с. 73, 74), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає апеляційному розгляду справи - на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:
-  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 статті 76);
-  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);
-  обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Матеріалами справи стверджується, що позивач (ТОВ «Контраст») 22.09.1995 року по Договору купівлі-продажу будівлі, укладеному з Представництвом Фонду державного майна України в м. Львові, купив нежитлові приміщення загальною площею 66,6 кв.м, які знаходяться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11-13): наведена обставина апелянтом не оспорюється та не заперечується.
На твердження позивача (ТОВ «Контраст»), яке міститься у позовній заяві, з часу купівлі ним згаданих вище нежитлових приміщень на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 (тобто – з вересня 1995 року) він володіє та користується нежитловими підвальними приміщення площею 46,1 кв.м в цьому ж будинку, які позначені на поверховому плані від 09.09.1996 року під індексами: І площею 16,0 кв.м, ІІ площею 13,0 кв.м, ІІІ площею-17,1 кв.м. (а.с. 8): наведене твердження позивача апелянтом також жодним чином не оспорюється, не заперечується та навіть не коментується. 

17 грудня 2010 року рішенням суду, яке оскаржується апелянтом, право власності на згадані вище нежитлові підвальні приміщення площею 46,1 кв.м в будинку АДРЕСА_1 було визнано за позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Контраст» (м. Львів, вул. Городоцька, 37, ЄДРПОУ 13834988).
Як стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … від 15.12.2025 року, долученої самим апелянтом до поданої ним до суду апеляційної скарги, у подальшому згадані вище нежитлові підвальні приміщення площею 46,1 кв.м в будинку АДРЕСА_1 неодноразово були предметом відчуження і їх власник неодноразово мінявся.
Зокрема, 21.03.2011 року їх було відчужено за договором купівлі-продажу №1434, посвідченому нотаріусом Корпало Г.В.
А 10.05.2011 року їх було відчужено за договором дарування № 2513, посвідченому нотаріусом Корпало Г.В. (а.с. 54-55).
Згадані вище договори відчуження є чинними (в силу положень, передбачених статтею 204 ЦК України): доказів про протилежне апелянтом до суду не подано.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, згадані вище нежитлові підвальні приміщення в будинку АДРЕСА_1 були предметом ще щонайменше одного судового спору між фізичними особами, який перебував в провадженні Галицького районного суду міста Львова у 2013 році (а.с. 39).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються тією обставиною, що апелянт вважає себе власником спірних нежитлових підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_1 , однак власність зобов`язує (частина 4 статті 319 ЦК України).

Як вбачається з наведеного вище, спірні підвальні приміщення щонайпізніше з вересня 1995 року (тобто – більше 30 років) перебувають у володінні різних юридичних та фізичних осіб, в тому числі – і на підставі, як судових рішень, які залишаються в законній силі, так і договорів їх відчуження, які є чинними: наведена інформація є загальнодоступною, оскільки така наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно …, витяг з якого від 15.12.2025 року самим апелянтом долучено до поданої ним до суду апеляційної скарги (про що згадувалося вище).

В той же час, апеляційна скарга не містить жодних доводів стосовно того, коли і як саме спірні підвальні приміщення вибули з володіння Львівської міської ради (яка вважає себе їх власником), а також у ній не наведено причин відсутності реагування згаданого апелянта на таке вибуття протягом більше 30 років.

Саме по собі скасування оскаржуваного рішення (про що – лише – міститься вимога у апеляційній скарзі) – з урахуванням всіх наведених вище обставин в їх сукупності – аж ніяк не відновить права апелянта на спірні підвальні приміщення, а пред`явлення неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленої вимоги. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 17 грудня 2010 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії суддів на лікарняному складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.