ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

24 квітня 2026 року	Справа №160/23358/24 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Турової О.М., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 29.04.2024р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 29.04.2024р.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що з 04.06.2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, призначену відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII. Поряд з цим, реалізуючи своє право відповідно до ст.10 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-ІV), яким передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, позивач, досягнувши пенсійного віку, звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-ІV із застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, проте, відповідач листом від 31.05.2024 року №32820-21785/М-01/8-0400/22 протиправно відмовив позивачеві у призначені пенсії за віком, посилаючись на те, що з 04.06.2016 року йому вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2, при цьому, у розумінні приписів ст.40 Закону №1058-ІV показник заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (з 2021 року по 2023 рік), може бути застосований саме при зверненні особи вперше в 2024 році за призначенням пенсії. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, протиправними, посилаючись на те, що з 04.06.2016 року позивачеві було призначено пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон №1058-ІV, водночас, за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернувся вперше 29.04.2024 року, тому й має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 29.04.2024 року. Таким чином, не погоджуючись з вищевказаною відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/23358/24, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
03.10.2024 року до суду через підсистему “Електронний суд” надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 вже призначено з 04.06.2016 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, право на отримання якої визначено ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII, а розмір і порядок виплати – Законом №1058-IV, відтак, підстави для переведення позивача відповідно до його заяви від 29.04.2024р. з пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на пенсію за віком відсутні, бо це є одним й тим же самим видом пенсії. Призначена позивачеві пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, є пенсією за віком зі зменшенням загального пенсійного віку, відповідно, повторне призначення позивачеві пенсії за віком у зв`язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, є неможливим. При цьому, визначена ч.2 ст.40 Закону №1058-IV середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, застосовується лише у випадку первинного призначення пенсії або переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Оскільки подана позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заява фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже їй була призначена, то така пенсія не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 2021, 2022 та 2023 роки. За таких обставин, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.05.2024 року №32820-21785/М-01/8-0400/22 позивачеві обґрунтовано та на законних підставах відмовлено у здійсненні повторного призначення пенсії за віком/переведення на пенсію за віком, оскільки позивачем використано право на призначення пенсії за віком ще у 2016 році. Таким чином, на думку відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 04.06.2016 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, призначену згідно зі ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788-ХІІ), обчислену відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку із осучасненням пенсії згідно із Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки.
29.04.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення йому з дати звернення (з 29.04.2024р.) пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на загальних підставах, в якій також просив застосувати при призначенні пенсії за віком за Законом №1058-IV показник середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022 та 2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії. 
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.04.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 31.05.2024 року №32820-21785/М-01/8-0400/24 відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, посилаючись на те, що ОСОБА_1 вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 04.06.2016 року.
Незгода позивача з відмовою пенсійного органу у призначенні пенсії за віком згідно із Законом №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
У справі, яка розглядається, ключовим є питання про наявність у позивача, якому було призначено пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII, права на призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням відповідно до приписів статті 40 Закону № 1058-IV після досягнення пенсійного віку.
З 01.01.1992 постановою Верховної Ради України від 06.12.1991 №1931-XII введено в дію Закон №1788-XII в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01.04.1992 - в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом "б" частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ передбачено право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, для працівників, які зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон №1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Отже, з 01.01.2004 Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV (в редакції чинні на момент призначення позивачеві пенсії) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-XII.
Положеннями частини першої статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Порядок переведення з одного виду пенсії на інший регламентовано статтею 45 Закону №1058-IV, частиною третьою якої визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом №1058-ІV, на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої зазначеним нормативно-правовим актом.
Водночас, на думку позивача, при зверненні із заявою до пенсійного органу після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, він набув право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 Закону №1058-IV, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті 40 Закону №1058-IV, оскільки за таким призначенням позивач звернувся вперше.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 13 Закону №1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Пенсія за віком на пільгових умовах призначається та виплачується у порядку та на умовах, що визначені Законом №1058-IV.
Враховуючи, що заява позивача від 29.04.2024 року до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була йому призначена, то така пенсія не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.10.2024 року у справі №300/5450/23.
Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду постановою від 22.10.2024 року у справі №300/5450/23 відступив від висновків, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів цієї самої палати від 17.06.2021 року у справі №336/7438/16-а, від 13.02.2019 року у справі №334/917/17 та інших, у яких викладено правовий висновок про наявність в осіб, яким призначалась пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону №1788-XII, права на призначення пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії, вказавши, що вони є такими, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні, та дійшов висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах у такий спосіб: 
1) статтею 13 Закону №1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку;
2) пільгова пенсія за віком, призначена з урахуванням положень Закону №1788-XII, призначається та виплачується в порядку та на умовах, що визначені Законом №1058-IV, а тому особи, які отримують таку пенсію, не мають права на перехід на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV після досягнення ними пенсійного віку.
Застосовуючи наведені вище правові висновки до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позивач, як особа, якій вже було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, визначених статтею 13 Закону №1788-XII, не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.
З урахуванням наведеного, суд доходить до висновку про те, що відмова ГУ ПФУ у призначенні та виплаті позивачеві пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статтею 2 КАС України, у зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Той факт, що після призначення пенсії позивач продовжував працювати висновків суду не спростовує, оскільки вказана обставина може бути саме підставою для перерахунку пенсії, а не для її призначення із застосуванням показника середньої заробітної плати за відповідний період.
Також за наведених вище обставин, суд відхиляє посилання позивача, зокрема, на позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі №336/7438/16-а, від 02.04.2019 року у справі №495/620/17, від 10.04.2019року у справі №211/1898/17, від 15.05.2019 у справі №504/503/17, від 23.10.2020 у справі №528/196/17, бо, як вказано вище, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду постановою від 22.10.2024 року у справі №300/5450/23 відступив від висновків, викладених в цих постановах. 
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення) та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання розподілу судових витрат врегульовано ст.139 КАС України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом відповідно до приписів ст.139 КАС України позивачеві не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова