Справа № 337/1463/26
Номер провадження 2/337/1382/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді  Гнатик Г.В., за участі секретаря Сьомченко А.А., представника позивача адвоката Пахоменко А.В., представника відповідача адвоката Загрія Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,–

ВСТАНОВИВ:
09.03.2026 року позивач ОСОБА_1 ,в особі представника-адвоката Патяк А.С., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2011 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) позивача, щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18.02.2011 року і до повноліття дитини. Окрім цього на утриманні позивача перебувають ще дві неповнолітні дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Утримання ще двох дітей потребує значних витрат, що свідчить про фактичне погіршення матеріального становища. У зв`язку з наведеними обставинами позивач не в змозі сплачувати встановлений раніше судом розмір аліментів.Тому просить зменшити розмір аліментів, які він сплачує на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2011 року на утримання дитини, ОСОБА_3 , з 1/4 частини на 1/8 частину його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
10.03.2026 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя була прийнята позовна заява до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження. 
01.04.2026 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки, адвоката Загрія Н.Ю., в якому вона просила відмовити повністю у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування відзиву зазначала, що позивачем по справі не надано доказів, які підтверджують погіршення майнового стану, натомість згідно довідок про доходи позивача, вбачається поступове збільшення заробітної плати. Крім того в 2024 році позивачем було придбане нерухоме майно. Представник відповідачки також вважає недоведеним факт утримання неповнолітнього ОСОБА_5 оскільки в 2017 році виконавчий документ про стягнення аліментів з його біологічного батька - ОСОБА_6 було подано для виконання до Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжя ПСМУ МЮ (м. Дніпро).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Представник позивача - адвокат Пахоменко А.В. в судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Представник відповідачки - адвокат Загрія Н.Ю. в судовому засіданні, проти заявлених позовних вимог заперечувала, з підстав зазначених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.
Судом встановлено, що з 02.06.2007 року по 21.07.2015 рік ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в матеріалах справи міститься свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 06.01.2026, видане Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
06.05.2011 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей встановленого віку, починаючи з 18.02.2011 року і до повноліття дитини до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
11.01.2020 року позивач вдруге уклав шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 11.01.2020, виданим Дніпровським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 06.01.2026, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Також, згідно наявних у матеріалах справи доказів ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 06.01.2026, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Відповідно до частини 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першої статті 192 Сімейного кодексу України, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він перебуває у другому шлюбі, в якому має двох дітей.
Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20)
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями сімейного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця на 1/8 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, - оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження виникнення у позивача як платника аліментів фактичних обставин, які були б пов`язані із погіршенням матеріального стану, здоров`я позивача наряду із зміною сімейного стану.
Посилання представника позивача на самостійне утримання ОСОБА_1 двох дітей від другого шлюбу не знайшло свого підтвердження, адже матеріали справи не містять ані довідок про відсутність доходів дружини позивача, ані розрахунку витрат на утримання дітей. 
До того ж суд приймає до уваги, що відповідно до довідки про доходи від 09.02.2026 наданої Центральним відділом освіти Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради за період з серпня 2025 року по січень 2026 року дохід ОСОБА_1 поступово збільшується та сукупно нараховує 1122029,50 грн. 
Крім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.02.2024 року ОСОБА_1 став власником квартири АДРЕСА_1 .
Незважаючи на те, що сімейний стан позивача дійсно змінився, оскільки у нього з`явилось ще дві дитини та, відповідно, виникли зобов`язання щодо їх утримання, позивачем не доведено, що на теперішній час ця обставина має значення настільки, що впливає на можливість відповідача сплачувати аліменти на доньку ОСОБА_3 в раніше визначеному розмірі.
Суд звертає увагу, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.
Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану – наявність двох дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 та в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц , від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) про зменшення розміру аліментів – відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя         Г.В. Гнатик