П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року м. Київ

Справа №752/20242/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/3774/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Ольшевської І.О. 25 вересня 2025 року у м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 

В С Т А Н О В И В

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 23 серпня 2014 року за №1153. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з відповідачем прожили разом майже два десятиліття, з яких 11 років у зареєстрованому шлюбі. У квітні 2025 року позивачка дізналася про подружню зраду. Такі дії відповідача свідчать про свідоме і грубе порушення подружніх обов`язків, знецінення спільного життя та завданої моральної шкоди, яка має очевидний і тяжкий характер для позивача, оскільки довелося пережити подвійне приниження: спочатку від самої зради, а згодом - від повторної (систематичної) зради та безжального залишення сім`ї після отриманого прощення. 
Вчинки відповідача підривають засади подружнього життя, суперечать ч. 3 ст. 55 Сімейного кодексу України та є підставою для розірвання шлюбу, оскільки, на переконання позивача, вона абсолютно впевнена, що подальше життя і збереження сім`ї стало неможливим.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , який зареєстровано 23 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1153. 
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору.
Рішення мотивоване тим, що сторони виявили бажання розірвати шлюб й вважають, що примирення між ними не можливе.

Не погодилась із рішення суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій вона зазначає, що підтримує рішення в частині розірвання шлюбу та не погоджується з викладеними судом мотивами, якими встановлені причини припинення сімейних відносин.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що мотивувальна частина рішення спотворює обставини справи, фактично знімає відповідальність із відповідача та перекладає моральну провину за розрив шлюбу на позивача. Звертає увагу, що сім`я розпалась виключно через подружню зраду відповідача. Цей факт підтверджується конкретними діями відповідача, саме він почав проживати з іншою жінкою, перебуваючи у шлюбі, що підтверджується скрін-копією переписки та фото зі сторінки відповідача у соціальних мережах.
Крім того, відповідач залучав спільних малолітніх дітей до спілкування з цією жінкою, без відома матері та без будь-якої необхідності. Вважає, що суд не оцінив емоційних наслідків поведінки відповідача для малолітніх дітей. Знайомство з іншою жінкою та її залучення в життя дітей створило стрес та тривожність, погіршило їх психоемоційний стан.
Вказує, що в рішенні суду наведено позицію відповідача про подаровану квартиру, ніби це характеризує його поведінку позитивно. Однак, на думку позивача, суд виніс це у рішення без жодної правової оцінки. 
На підставі викладеного, просить змінити мотивувальну частину рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року зазначивши, що причиною розірвання шлюбу є подружня зрада допущена ОСОБА_2 .
Ухвалами Київського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Зіньков О.Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити його без змін.
Сторона позивача в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме в матеріалах справи наявний звіт, сформований системою АСЕД «Апеляція» про доставку повідомлення про призначений розгляд справи представнику позивача адвокату Семенчук Ю.М.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Зі справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 23 серпня 2014 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1153, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 16).
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 17-18).

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.
Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).
За приписами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18. 

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач просила розірвати шлюб про що відповідач не заперечував і рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується.
В доводах апеляційної скарги позивач вказує, що заперечує проти викладених мотивів, у яких не встановлено причину припинення сімейних відносин. 
З тексту рішення суду вбачається, що у вступній частині судом наведено зміст позовних вимог та короткий виклад обставини, якими позивач обґрунтовувала заявлені позовні вимоги, а також позицію відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, проте заперечував щодо наведених позивачем підстав, вказував на відсутність взаєрозуміння між ними.
В мотивувальній частині рішення судом вказано на те, що сторони виявили бажання розірвати шлюб й вважають, що примирення між ними не можливе. Стосовно визначеної позивачем підстави, а саме зради відповідача, суд вказав, що відповідач заперечував цю обставину, матеріалами справи вказана обставина не підтверджується.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки матеріалах справи наявних на час розгляду справи судом першої інстанції відсутні відповідні докази і ця обставина не визнана відповідачем, що в порядку визначеному процесуальним законом, виключає можливість встановлення судом такої обставини. Посилання позивача на скрін-шоти із соціальних мереж не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки такі докази були долучені на стадії апеляційного перегляду без зазначення поважності причин, а тому не можуть впливати на перевірку рішення суду першої інстанції.
Отже районний суд установивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, при цьому збереження шлюбу вважають таким, що суперечить їхнім інтересам, обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, навивши достатнє мотивування. 
Колегія суддів зауважує, що суд не може цікавитися обставинами приватного життя сторін, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Установлення дійсних причин розірвання шлюбу і фактичних взаємин подружжя має бути здійснено до того ступеню, наскільки це необхідно для установлення можливості подальшого збереження сім`ї.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не оцінив емоційних наслідків поведінки відповідача для малолітніх дітей при здійсненні знайомства з іншою жінкою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані обставини стосуються питання виховання дітей і не впливають правильність прийнятих судом висновків щодо підстав розірвання шлюбу між сторонами у справі, а тому не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції.
Інші доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для зміни рішення суду, а тому апеляційну скарзі слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 13 лютого 2026 року.