П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/10861/21	

Головуючий І інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали суду - 06.11.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
24.06.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури стосовно «негайного» виконання судового рішення від 08.09.2020р. у справі №420/4196/20 в частині поновлення його на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної Прокуратури Одеської області;
- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру виплатити середній заробіток за час затримки виконання судового рішення від 08.09.2020р. у справі №420/4196/20 за період з 09.09.2020р. до 24.03.2021р., врахувавши всі суми нарахованої заробітної плати, згідно із ст.81 Закону України «Про прокуратуру», з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства;
- визнати протиправними дії відповідача щодо неправильного нарахування й недоплати йому заробітної плати за період з 25.03.2021р. до дати прийняття рішення суду;
- зобов`язати відповідача донарахувати й виплатити йому заробітну плату з 25.03.2021р. до дати прийняття рішення суду у розмірі, встановленому ст.81 Закону України «Про прокуратуру», з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 29.06.2021р. залишив позовну заяву без руху через несплату судового збору. 
13.07.2021р. Одеський окружний адміністративний суд своєю ухвалою повернув ОСОБА_1 позовну заяву в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно негайного виконання рішення від 08.09.2020р. у справі №420/4196/20 в частині поновлення його на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної Прокуратури Одеської області.
Іншою ухвалою від 13.07.2021р. суд першої інстанції відкрив провадження у справі стосовно решти позовних вимог.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р., залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2021р., залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 09.09.2020р. у справі №420/4196/20 за період з 09.09.2020р. до 24.03.2021р., врахувавши всі суми нарахованої заробітної плати, згідно зі ст.81 Закону України «Про прокуратуру», з проведенням необхідних відрахувань відповідно до законодавства. 
Надалі ці судові рішення переглядалися в касаційному порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2021р., залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2021р., у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Одеської обласної прокуратури щодо неправильного нарахування та недоплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 25.03.2021р. до дати прийняття рішення суду; зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу заробітну плату з 25.03.2021р. до дати прийняття рішення суду у розмірі, встановленому ст.81 Закону України «Про прокуратуру», з проведенням необхідних відрахувань відповідно до законодавства - відмовлено.
Ці судові рішення не переглядалися в касаційному порядку.
26.05.2022р. Верховний Суд прийняв постанову, якою задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасував ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2021р., які стосувалися залишення частини позовних вимог без розгляду, та направив справу у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Тож, продовжуючи розгляд справи, Одеський окружний адміністративний суд вирішував позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 08.09.2020р. у справі №420/4196/20 за період з 09.09.2020р. до 24.03.2021р., врахувавши усі суми нарахованої заробітної плати, згідно зі ст.81 Закону України «Про прокуратуру», з проведенням необхідних відрахувань відповідно до законодавства.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2022р. дані позовні вимоги задоволено повністю, а саме зобов`язано обласну прокуратуру виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі №420/4196/20 за період з 09.09.2020р. до 24.03.2021р. включно у розмірі 141769,12 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
При цьому, додатковим рішенням суду першої інстанції від 26.09.2022р. стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.
Однак, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2022р. задоволено апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури, у зв`язку із чим, скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2022р. та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2022р. та прийнято нове судове рішення, яким було відмовлено у задоволенні позову.
Вказана постанова була оскаржена позивачем в касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду від 24.10.2023р. касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2022р. - скасовано, а рішення суду 1-ї інстанції від 30.08.2022р. та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2022р. - залишено в силі.
24.10.2025р. представник позивача звернувся із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування представником зазначено, що на стадії виконання рішення у цій справі ОСОБА_1 користувався професійною правничою допомогою, у зв`язку з чим поніс відповідні витрати. А саме на послуги з підготовки та подання адвокатських запитів, підготовки та подання до суду 1-ї інстанції заяв в порядку ст.382 КАС України, підготовки та подання до суду 1-ї інстанції заяв в порядку ст.383 КАС України, підготовки та подання до суду 1-ї інстанції заяв про виправлення описок судовому рішенні, у загальному розмірі на суму 22 500 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року (винесена в порядку письмового провадження) у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення - відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач 24.11.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2025р. та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про розподіл судових витрат в повному обсязі.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
30.12.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованим.
09.01.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про проведення розподілу судових витрат, суд 1-ї інстанції виходив із того, що нормами КАС України не передбачено стягнення судових витрат на стадії виконання судового рішення. До того, згідно з ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Так, рішенням від 30.08.2022р. та додатковим рішенням суду від 26.09.2022р. вже розподілено судові витрати на правничу допомогу адвоката разом з іншими судовими витратами.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції вірними та обґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 16 КАС України регламентовано, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом п.1 ч.1 ст.132 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У ч.ч.1 та 2 ст.134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, окрім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як передбачено ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Разом з тим, за приписами ч.3 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст.252 цього Кодексу (ч.5 цієї статті).
У цьому контексті, слід враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.10.2020р. у справі №520/928/19 про те, що питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. 
Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. При цьому, адміністративний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно при ухваленні судового рішення по суті спору, а й може бути вирішено при здійсненні судового контролю.
Одночасному врахуванню підлягають і правові висновки Верховного Суду, які були наведені у постановах від 26.07.2023р. у справі №160/16902/20 та від 20.03.2024р. у справі №600/752/22-а, згідно з якими, витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.
За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат повинно вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом із тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, ця заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Однак, вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у ч.7 ст.139, ч.3 ст.143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст.252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.
Як у правових висновках Верховного Суду у постанові від 20.10.2020р. у справі №520/928/19 так і правових висновках Верховного Суду у постановах від 26.07.2023р. у справі №160/16902/20, від 20.03.2024р. у справі №600/752/22-а та Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 наголошується на необхідності дотримання учасником справи процесуальних вимог доведення суду про понесені судові витрати до ухвалення судового рішення та подальшій перевірці судом їх обґрунтованості.
Виходячи з фактичних обставин, колегія суддів враховує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2022р. підтверджено право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі №420/4196/20 за період з 09.09.2020р. до 24.03.2021р. включно у розмірі 141769,12 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. При цьому, додатковим рішенням суду попередньої інстанції від 26.09.2022р. стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
Ухвалою суду 1-ї інстанції від 21.05.2025р. повернуто заяву від 13.05.2025р. про встановлення судового контролю по виконанню судового рішення ОСОБА_1 у відповідності до ч.2 ст.167 КАС України. 
28.03.2025р. ухвалою суду 1-ї інстанції заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення - задоволено, у зв`язку із чим Одеську обласну прокуратуру було зобов`язано подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення від 30.08.2022р. у справі №420/10861/21.
Також, за заявою позивача, поданою 23.05.2025р., у цій справі встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду в порядку ст.383 КАС України. Визнано протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо неналежного та не у повному обсязі виконання судового рішення у даній справі. Зобов`язано Одеську обласну прокуратуру повідомити Одеський окружний адміністративний суд про вжиті заходи у 30-денний строк з дня отримання даної ухвали.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2025р. у прийнятті звіту від 22.07.2025р. Одеської обласної прокуратури - відмовлено. Заяву про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо не вжиття заходів, передбачених ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2025р. та спрямованих на належне та повне виконання судового рішення. Зобов`язано обласну прокуратуру подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення від 26.01.2024р. у справі №420/10861/21 у 30-ти денний строк з дня набрання ухвалою законної сили.
У подальшому, ухвалою суду попередньої інстанції від 11.09.2025р. було вирішено питання про продовження Одеській обласній прокуратурі строку на подання звіту про виконання судового рішення від 26.01.2024р. у справі №420/10861/21 на 30-ти денний строк з дня набрання ухвалою законної сили.
Одночасно, судом 1-ї інстанції було постановлено ухвалу про роз`яснення судового рішення, якою, зокрема, відповідачу роз`яснено, що рішення суду у цій справі є підставою для нарахування, обчислення та сплати Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з помісячним відображенням в обліку виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску. При цьому, стаж за період затримки виконання судового рішення нараховується за період затримки виконання рішення суду.
21.10.2025р. судом першої інстанції, за наслідками розгляду звіту відповідача про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2022р. у справі №420/10861/21, ухвалено судове рішення про його прийняття.
Разом із тим, під час ухвалення цих судових рішень, судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката не здійснювався.
Важливим є те, що учасником справи (позивачем), при цьому, не заявлялись перед судом першої інстанції вимоги про розподіл судових витрат, як і взагалі жодним чином не повідомлялось про намір їх понесення.
Так само питання про відшкодування за рахунок іншої сторони судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката, не ставилось позивачем і під час встановлення судового контролю в цій адміністративній справі.
Необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про розподіл судових витрат підтверджує і та обставина, що їх наявність, а також фактичний намір понесення витрат на правову допомогу, підтверджується укладеними у період з 2022р. по 2023р. між позивачем та адвокатом відповідним договором та додатковими угодами до нього, складеним у період запровадження судом 1-ї інстанції судового контролю актом приймання-передачі наданих послуг, однак до ухвалення судового рішення про встановлення судового контролю як і до останньої стадії контролю, матеріали, які підтверджують ці витрати позивачем, на розгляді у суду першої інстанції не перебували.
Підсумовуючи, слід дійти висновку про те, що вимоги про відшкодування судових витрат на правову допомогу, як і їх документальне підтвердження надано суду після того, як суд першої інстанції ухвалив відповідне судове рішення. До цього, документів, які б підтверджували понесені учасником ним витрати на правничу допомогу до суду першої інстанції не були подані, відповідно суд, ухвалюючи судове рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати питання про їх розподіл.
Таким чином, на момент ухвалення судового рішення суд першої інстанції був позбавлений фактичної можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.
Іншими словами, колегія суддів зараз не заперечує того, що позивач, звернувшись з вказаними вище заявами у цій справі, отримав правничу допомогу адвоката, як і того, що витрати, які він у зв`язку з цим фактично поніс чи міг (або ще має) понести, охоплюються поняттям судових витрат у значенні ст.134 КАС України. Але про ці обставини заявник не повідомив суду першої інстанції до ухвалення відповідних судових рішень.
Позаяк заявник про них своєчасно не заявив, тобто не дотримався процесуальних норм закону, то після того, як за відповідними заявами постановлені ухвали, суд 1-ї інстанції не має підстав для вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу на основі пред`явлених документів відповідно до ст.252 КАС України. Інакший підхід до вирішення зазначеного вище питання може розцінюватися як прояв «необ`єктивного підходу» суду до розгляду справи, чого допускати не можна. 
Відповідно, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні даної справи не допустив та, відповідно, прийняв вірне рішення про здійснення розподілу витрат на правничу допомогу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 27.02.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: К.В. Кравченко 

В.О. Скрипченко