Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/71/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Поступайло В. В. 
Категорія - 172-6  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень,
за участі:
прокурора – Зінов`єва М.В.,
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно постанови Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року, ОСОБА_1 визнана винуватою у тому, що вона будучи у т.ч. станом на 00 год. 00 хв. 01.01.2024 року суб`єктом декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» (далі – Закону), а саме особою, зазначеною у підпункті «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону (державним службовцем), у період часу з 00 год. 00 хв. 01.01.2024 року до 01.04.2024 року в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону не подала без поважних причин декларацію за 2023 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подавши її несвоєчасно 01.04.2024 року об 11 год. 21 хв., чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нову, якою звільнити її від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 172-6 КУпАП, а адміністративну справу закрити у зв`язку з закінченням строку для притягнення до відповідальності.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з матеріалами справи, факт вчинення правопорушення, а саме несвоєчасне подання декларації за 2023 рік, виявлено 15.04.2024 року (коли Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомили НАЗК за вихідним номером 23993/34-10), а потім 11.01.2025 року, коли НАЗК надіслали повідомлення про факт несвоєчасного подані декларації до УСР в Кіровоградській області за вихідним номеро 11627/0/06-25, інші повідомлення у справі відсутні. 
Також згідно «Опису документів, що знаходяться у справі», поданих до суду, у п.3 є повідомленням НАЗК з додатками, аркуш 13-16 матеріалів.
У результаті здійснення моніторингу особа органу державної влади Південно- міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомила 15.04.2024р. НАЗК за вихідним номером 23993/34-10 у відповідності до ст. 51-2 ЗУ «Про запобігання корупції» про факт порушення, а саме несвоєчасне подання декларації, склавши про це «Повідомлення до національного агентства про факт неподання чи несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконані функцій держави або місцевого самоврядування». У самому повідомленні чітко зазначено про сам факт несвоєчасної подачі декларації за 2023р.
Апелянт зазначає, що НАЗК у відповідності до ст. 51-2 ЗУ «Про запобігання корупції» повинно було повідомити одночасно про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Проте зазначене повідомлення було направлено 11.01.2025р., тобто через 8 місяців та 28 днів, майже 9 місяців.
У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про запобігання корупції», у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного і корупцією, уповноважені особи НАЗК складають протокол про таке правопорушення та направляють до суду. Проте зазначений протокол складений не був та фактично пропущений 6 місячний термін у відповідності до ст. 172-6 КУпАП з моменту виявлення правопорушення. В зазначеній нормі не міститься інформації щодо права вибору посадовими особа, а чітко зазначено перелік дій, тобто складення протоколу та направлення до суду.
Управлінням юстиції у зв`язку з проведеним моніторингом направлено повідомлення до НАЗК 15.04.2024р. Згідно повідомлення встановлено порушення: неподання декларації за 2023р. у визначений законом термін, тобто до 31.03.2024р.
Водночас, судом не взято до уваги факт проведення моніторингу подачі декларації та відповідного повідомлення до НАЗК 15.04.2024р. управлінням юстиції.
Суд також проігнорував припис пункту 7 частини 1 статті 247 Кодексу, згідно з яким провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Таким чином з матеріалів справ вбачається, що адміністративне правопорушення виявлено 15.04.2024, а, отже, з дня вчинення особою правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу, минуло більше шести місяців, а тому апелянт вважає, що суд повинен закрити справу у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративні відповідальності, передбаченого статтею 38 Кодексу.
Отже, судом було проігноровано початок перебігу строку притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу, після моніторингу та складання відповідного повідомлення.
Проте, фактичною датою виявлення правопорушення є дата складання повідомлення до НАЗК (15.04.2021р.) та підписання такого повідомлення уповноваженою особою за результатами проведеного моніторингу, а не дата складання протоколу чи умовний момент, коли працівник УСР у Кіровоградські області під час аналізу помітив порушення. Таке пояснення досить логічне, оскільки повідомлення є офіційним першочерговим документом, що фіксує встановлене порушення та запускає конкретний процес фіксації правопорушення шляхом складання протоколу. Аналогічного висновку дійшов і Дзержинський районний суду м. Харкова ві 14.05.2024 у справі № 638/4074/24.
Дата виявлення правопорушення для НАЗК та загалом в адміністративному праві це день, коли уповноважений орган або посадова особа отримали інформацію (відомості про обставини вчинення правопорушення, а не день його фактичного вчинення» особливо коли йдеться про триваючі правопорушення чи корупційні дії, що розкриваються з часом. Ця дата визначає початок перебігу строків давності встановлених Кодексом про адміністративні правопорушення. День отримання відомостей, як правило, це дата реєстрації повідомлення, заяви, або іншого документа, що містить інформацію про правопорушення. З цієї дати починається відлік строку для прийняття рішення про перевірку та притягнення до відповідальності, якщо інформація підтверджується.
Отже, для НАЗК дата виявлення — це дата надходження інформації про корупцію, що запускає процес реагування згідно з КУпАП та Законом України «Про запобігання корупції».
Апелянт вважає, що оскільки фактичним моментом виявленням вчиненого нею правопорушення є 15.04.2025 року та 11.01.2025 року (дата надсилання повідомлення про факт несвоєчасного подання декларації), то станом на 27.11.2025 року пройшов 6 місячний строк з дня його виявлення в розумінні статті 38 КУпАП, і провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Щодо несвоєчасного подання декларації апелянт зазначає, що протягом березня 2024 року вона заповнювала щорічну декларацію про доходи та майно за 2023 рік, оскільки інформацію про доходи за 4 квартал 2023 року Державна податкова служба України надає не раніше березня наступного року. 25.03.2024 року вона закінчила заповнення декларації за 2023 рік, натиснула кнопку «Подати» та наклала ЕЦП, після чого вийшла з системи. Вранці 01.04.2024 року вона виявила, що декларація за 2023 року не подана та міститься на сайті як чернетка, після чого негайно, нічого не виправляючи у декларації, подала її знову. Тобто, вона вчасно не перевірила подачу декларації на сайті, оскільки на те були певні причини, є саме: була впевнена в тому, що декларація нею подана; у зв`язку з переїздом та перебуванням квартири в ремонті, не було технічної змоги; перебувала у декретній відпустці з грудною дитиною, яка потребувала постійного догляду.
ОСОБА_1 зазначає, що вона намагалась подати декларацію за 2023 рік ще 25.03.2024 року, про що свідчить виписка НАЗК, яка міститься у матеріалах справи, де описано її дії на сайті. Проте, вона лише не перевірила розміщення декларації на сайті. Варте уваги і те, що при повторній подачі декларації 01.04.2024 року вона не вносила ніяких змін щодо майнового стану, а лише подала дані, які заповнювала 25.03.2024  року, а у НАЗК є доступ до перегляду створеної нею чернетки декларації.
У особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є обов`язок подати щорічну декларацію, але немає обов`язку згідно ЗУ «Про запобігання корупції» перевіряти подачу декларації. Декларацію вона подавала 25.03.2024 року, що підтверджується випискою НАЗК, яка міститься у матеріалах справи.
Так, до прикладу, у справі № 710/1353/24, суд апеляційної інстанції вважав, що: строк в один день, який був пропущений Особою 1 є незначним; Особа 1 не мала наміру ухилятися від подачі щорічної декларації, оскільки вона намагалася її подати вчасно, викопуючи дії для її оформлення та подальшої подачі в порядку, передбаченому законодавством.
У оскаржуваній постанові зазначено, що те, що її діяння не може бути визнано малозначним, оскільки є корупційним правопорушенням. Проте, непогоджується з таким твердженням, оскільки згідно статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Дане поняття не відноситься до її правопорушення, адже не завдало збитків державним чи суспільним інтересам та не становить суспільної небезпеки. 
Щодо відмови від підпису в протоколі повідомляє, що 27.11.2025 року їй надійшов телефонний дзвінок від оперуповноваженого, під час якого їй було повідомлено, що приїдуть за місцем її проживання, а саме: АДРЕСА_1 , для підписання протоколу, на що вона повідомила, що тимчасово відсутня за місцем проживання, оскільки хворіє і перебуває у м.Новомиргород. Оперуповноважений сказав, що він вважає, що я знаходжусь м. Кропивницький і, в такому випадку, буде складати протокол без її підпису. З`явитись за адресою УСР в Кіровоградській області їй запропоновано не було (хоча в рапорті від 27.11.2025 року зазначена інша інформація), тому, відповідно, її відмови у цьому також не було. 
Відповідно до пункту 3 Висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності», під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.
На підставі зазначеного, у зв`язку з малозначністю діяння, відсутністю умислу та будь яких наслідків правопорушення, а також у зв`язку з пропущенням строків притягнення до адміністративної відповідальності провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строку для притягнення до відповідальності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 у підтримку апеляційних вимог, прокурора, який просив постанову суду залишити без зміни та, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Виходячи із диспозиції частини 1 статті 172-6 КУпАП, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, що вчиняється суб`єктом правопорушення, який усвідомлював, що його бездіяльність, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є порушенням Закону (є протиправною), тягне за собою адміністративну відповідальність, і бажав так чинити, або свідомо допускав, що така бездіяльність призведе до порушення Закону, хоча не бажав його порушувати.
Об`єктивна сторона статті 172-6 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення вимог щодо вимог фінансового контролю.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується умисною формою вини, тобто воно може бути вчинене тільки з прямим чи непрямим умислом.
Для визнання такого правопорушення закінченим не потрібне настання наслідків. Воно вважається умисним за умови усвідомлення особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності. Таке усвідомлення презюмується, адже суб`єкт декларування, допущений у встановленому законом порядку до виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подавав раніше декларацію, був попереджений і ознайомлений з необхідністю дотримання законодавчих вимог щодо фінансового контролю тощо.
Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року звернуто увагу на те, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАІІ, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.
Апеляційний суд також виходить з того, що адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП може бути вчинено як у формі дії, так і в наслідок бездіяльності.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.
Цей висновок підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом, з дотриманням вимог ст.252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст.251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №551/25 від 27.11.2025 року (а.с.1-8); 
- відомостями Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які роздруковано, згідно з якими декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2023 рік, подано ОСОБА_1 01.04.2024 року об 11 год. 21 хв. (а.с.9-12);
- повідомленням Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с.13-14); 
- додатком щодо послідовності дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчинила ОСОБА_1 за період з 01.01.2024-02.04.2024 (а.с.15-16); 
- копією листа Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) з додатками: копіями наказів від 18.12.2019 №2068-к «З особового складу», витягом з наказу від 19.07.2021 №2880-к «З особового складу», витягом з наказу від 29.12.2022 №4944-к «З особового складу», від 31.08.2023 №6481-к «Про переведення ОСОБА_2 », від 13.09.2023 №6664-к «Про надання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 », копією аркуша ознайомлення з положеннями щодо обов`язку подання декларації, копією посадової інструкції старшого державного виконавця (а.с.17-23); 
- актовим записом про шлюб №24 від 15.01.2025 (а.с.24-25); копією письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.26-28); листом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та рапортом (а.с.29-30).

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Матеріалами справи підтверджено факт виконання ОСОБА_1 обов`язків державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому, зокрема ця обставина підтверджується копією наказу від 31.08.2023 №6481-к «Про переведення ОСОБА_2 », копією наказу від 13.09.2023 №6664-к «Про надання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 », копією аркуша ознайомлення з положеннями щодо обов`язку подання декларації, копією посадової інструкції старшого державного виконавця, актовим записом про шлюб №24 від 15.01.2025, узгоджується з поясненнями ОСОБА_1 . 
Обізнаність ОСОБА_1 у необхідності подання відповідної декларації, строках її подання та можливість її подання підтверджується також сукупністю досліджених доказів у справі, її поясненнями у суді та тим, що ОСОБА_1 до цього неодноразово подавала декларації, а отже була ознайомлена із зобов`язаннями, передбаченими ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона 25.03.2024 року закінчила заповнення декларації за 2023 рік, натиснула кнопку «Подати» та наклала ЕЦП, після чого вийшла з системи спростовуються матеріалами справи, а отже поважних причин несвоєчасного подання декларації судом апеляційної інстанції не встановлено, так як у ОСОБА_1 було об`єктивно достатньо часу та можливостей для подання декларації у визначений законом строк.
При апеляційному перегляді встановлено, що в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації зумовлено поважними причинами, отже доводи апеляційної скарги про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними.
Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що шестимісячний термін притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП сплинув є безпідставними з огляду на таке.
Згідно із ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, має істотне значення як день його вчинення, так і день виявлення правопорушення.
При цьому, суд звертає увагу на те, що крім факту встановлення несвоєчасності подання декларації для наявності складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, необхідно також встановити відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації та чи є відповідна особа суб`єктом декларування відповідно до Закону України “Про запобігання корупції”.
З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами УСР в Кіровоградській області ДСР НП України отримано повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та розпочато перевірку. Під час проведення перевірки щодо несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації було зроблено запити, тощо, отримано письмові пояснення ОСОБА_1 , а 27.11.2025 року на підставі отриманої інформації складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
КУпАП не містить тлумачення поняття виявлення правопорушення. Проте, усталена судова практика пов`язує час виявлення правопорушення з моментом складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки після виявлення всіх ознак правопорушення відповідно ст.254 КУпАП уповноваженою особою складається такий протокол. 
Таке тлумачення щодо встановлення моменту виявлення адміністративного правопорушення викладено і в постанові Касаційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року по справі №522/12566/18.
Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 складено 27.11.2025 р. Відповідно, слід вважати, що на час винесення оскаржуваної постанови (16.12.2025) строк накладання адміністративного стягнення, передбачений ч. 4 ст. 38 КУпАП, не сплив.
Таким чином, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про можливість її звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю правопорушення, оскільки її діями не заподіяно істотної шкоди суспільству та державі, - є неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності правопорушення суддя може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При цьому законодавцем не визначено змісту поняття та ознак малозначності адміністративного правопорушення.
Родовим об`єктом корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, виступають суспільні відносини, якими визначаються зміст та порядок законної діяльності суб`єктів владних повноважень, встановлений відповідними нормативними актами.
Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.
Визнання адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування. Наведене виключає застосування положень ст.22 КУпАП у даній справі.
Апеляційний суд наголошує, що звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, передбачене ст.22 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.
У даній справі апеляційний суд, не вбачає можливості звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, оскільки дане правопорушення не можна вважати малозначним.
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 252 КУпАП повно, всебічно та об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності й дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Адміністративне стягнення накладено в межах санкції зазначеної статті та з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема характеру вчинених правопорушень, особи порушника та ступеня його вини.
Неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування постанови судді, під час апеляційного перегляду не встановлено.
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.
На підставі викладеного, ст.294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року стосовно  ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду Л.Я. Ткаченко