Справа № 549/88/26
Провадження № 2-о/549/5/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Чорнухинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючої - судді Глущенко Н.М.
з участю секретаря судових засідань – Бойко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,
УСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 02 березня 2026 року звернулася до суду і свої вимоги мотивувала тим, що її дівоче прізвище « ОСОБА_2 ».
25 липня 1988 року заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 ».
26.02.2026 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з відповідною заявою про призначення пенсії, втім, рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №164450005962 від 26.02.2026 року їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком у 60 років, оскільки до її стажу не було зараховано період роботи: за записами трудової книжки від 06.03.1984 серії НОМЕР_1 , оскільки на титульному аркуші трудової книжки зазначене дошлюбне прізвище (рос. ОСОБА_5 ») не відповідає прізвищу ( рос. ОСОБА_2 ) в наданому свідоцтві про шлюб, на підставі якого зроблено виправлення прізвища на титульній сторонці.
У зв`язку з вказаними розбіжностями в написанні її прізвища, в свідоцтві про шлюб та в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме: прізвище вказано « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_2 » у заявника виникли ускладнення при оформленні пенсії за віком.
Враховуючи вказане, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту, в якій просить суд встановити факт належності йому трудової книжки серії НОМЕР_1 заповненої 06 березня 1984 року.
Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04.03.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду (а.с.26-27).
У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області Воронюк Є.Ю., яка діє на підставі довіреності №1100-09-7/2 від 01.01.2026, 16.03.2026 надіслала до суду через систему «Електронний суд» пояснення, в якому просить розглядати справу без участі представника заінтересованої особи та вирішити справу на розсуд суду(а.с.33).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до такого.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом установлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії  НОМЕР_2 , виданого Чорнухинським РВ УМВС України в Полтавській області 11.08.1995, копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Гамаліївською сільською радою Лохвицького району Полтавської області 22.06.1983 (а.с.14), копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України 04.03.2026 (а.с.22), дошлюбне прізвище заявника вказано « ОСОБА_2 », після укладення шлюбу заявник змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 », а в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , прізвище вказано « ОСОБА_5 » (а.с. 3-5).
У зв`язку з вказаними розбіжностями в написанні прізвища заявника в свідоцтві про шлюб та в трудовій книжці виникли труднощі при оформленні пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №164450005962 від 26.02.2026 року заявнику було відмовлено у призначенні пенсії за віком у 60 років, оскільки до його стажу не було зараховано період роботи: за записами трудової книжки від 06.03.1984 серії НОМЕР_1 , оскільки на титульному аркуші трудової книжки зазначене дошлюбне прізвище (рос. ОСОБА_5 ») не відповідає прізвищу ( рос. ОСОБА_2 ) в наданому свідоцтві про шлюб, на підставі якого зроблено виправлення прізвища на титульній сторонці.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.
Стаття 293 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 6 частини 1статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до пункту 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.
Крім того, відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Аналізуючи в сукупності обставини справи, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви та дійшов висновку, що при заповненні трудової книжки уповноваженою особою була допущена помилка у написанні прізвища заявника, а саме: « ОСОБА_5 »» замість « ОСОБА_2 ».
При цьому, доказів на спростування зазначеного висновку суду матеріали справи не містять.
На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, що посвідчують особу, наприклад: довідок про поранення чи перебування у госпіталі через поранення, повідомлення військових частин, військкоматів та інших органів військового управління про загибель чи безвісну відсутність у зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж, довідки про реабілітацію тощо.
Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати:
- особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй;
- спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав;
- утриманці померлого для одержання пенсії;
- прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК України;
- інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.
Заінтересованими особами залежно від мети встановлення факту можуть бути: військкомати, органи внутрішніх справ, управління соціального захисту населення, управління Пенсійного фонду України, територіальна громада, фінансові органи, органи виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, навчальні заклади, ощадкаси, органи страхування тощо.
Тобто при розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлення факту, про який просить заявник має для нього юридичне значення, а саме: можливість здійснення права на оформлення пенсії у встановленому законом порядку, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, заявник позбавлений можливості внести будь-які виправлення в заповненій на його ім`я трудової книжки, спір про право відсутній, а тому заявлена вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявнику не відшкодовуються.
Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 13, 89, 264, 293, ч. 7 ст. 294, 315, 319 ЦПК України, суд,
Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити повністю.
Встановити факт, що трудова книжка серії  НОМЕР_1 , заповнена 06 березня 1984 року на прізвище « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , з усіма записами належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М.Глущенко