Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №936/388/26 
Провадження №2/936/171/2026
22.04.2026     селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Пензештадлер І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Воловець цивільну справу за позовом адвоката Повідайчика Віктора Івановича, поданого в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, 
ВСТАНОВИЛА:
24.03.2026 до Воловецького районного суду Закарпатської області надійшла вищезазначена цивільна справа.
Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони по справі, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.02.2006 року до 26.10.2020 року, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім, однак продовжує навчатись в Комунальному закладі "Міжгірський медичний фаховий коледж" Закарпатської обласної ради на денній формі навчання. Позивачка зазначає, що відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, а сама вона не в змозі повністю забезпечити його потреби. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання- сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, і до досягнення сином 23 років, але не довше як до закінчення навчання та не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого для особи відповідного віку. Крім цього, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4650,00 гривень.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, надали заяву, в якій просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись. Проти стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4650,00 гривень заперечив, вважає такий необгрунтованим. Просив судовий розгляд провести без його участі. 
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина перша статті 206 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Із довідки Комунального закладу "Міжгірський медичний фаховий коледж" Закарпатської обласної ради №155 від 13.11.2024 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є здобувачем освіти даного закладу, ІІ курсу денної форми навчання за контрактом, термін навчання –до 30.06.2027 року.
У зв`язку з навчанням на денній формі здобуття освіти, ОСОБА_3 позбавлений можливості працювати та отримувати власний дохід, оскільки поєднання навчання з повноцінною трудовою діяльністю, яка б забезпечила достатній рівень матеріального забезпечення для покриття щоденних потреб та витрат на оплату навчання -є неможливим.
У зв`язку з відсутністю власних доходів, а також з витратами, пов`язаними із навчанням за контрактом, він перебуває на утриманні позивачки.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21).
Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Тобто, повнолітній син відповідача по справі продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги батьків у зв`язку з цим.
Статтею ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Суд констатує, що під час судового розгляду справи не було встановлено підстав, які б свідчили про неможливість відповідача утримувати свого повнолітнього сина, враховуючи, що він позов визнав та надав суду докази працевлаштування в АТ "Українська залізниця Філії "Центр діагностики залізничної інфраструктури".
Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Враховуючи вищенаведене та із урахуванням визнання відповідачем позову, наявність доказів можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення із відповідача аліментів у розмірі однієї чверті всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів щомісяця, підлягає задоволенню.
Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У відповідності до ч.2 ст.199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Оскільки запланована дата закінчення навчання ОСОБА_3 30.06.2027, то аліменти слід стягувати до цієї дати.
З огляду на вище викладене, враховуючи, що ОСОБА_3 є повнолітнім, проте продовжує навчатися та потребує матеріальної допомоги батьків, з урахуванням визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, та не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову -з 24.03.2026, і до закінчення навчання - до 30.06.2027.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, і суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, 50% судового збору, який мала сплатити позивачка за подання позову, в сумі 665, 60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Щодо судових витрат у вигляді витрат на професійну правову допомогу в сумі 4650, 00 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, суд зауважує таке.
Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16, зокрема зазначив, що на підтвердження витрат на правничу допомогу повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).
Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на правову допомогу Договір- доручення про надання правової допомоги від 13.03.2026, укладений між адвокатом Повідайчиком В.І. та ОСОБА_1 , згідно з п.4.2., п.4.3 якого за взаємною домовленістю Сторін Гонорар Адвоката за цим договором обчислюється виходячи з вартості послуг адвоката і становить 4650 грн. Гонорар Адвоката погоджений з взаємною згодою сторін в межах надання послуг згідно пункту 1.2. Договору за підготовку позову та представництво інтересів клієнта у справі про стягнення аліментів у суді першої інстанції - Воловецькому районному суді Закарпатської області є фіксованим та становить 4 650,00 грн. (чотири тисячі шістсот п?ятдесят гривень). Розмір гонорару може бути збільшено за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідно: додаткової угоди до Договору. Клієнтом проведено оплату гонорару Адвокату в розмірі, визначеному пунктом 4.2. Договору одночасно з підписанням Договору.
Суд зауважує, що документів, що свідчать про фактичну оплату вказаних витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), позивачем не надано.
Таким чином, суд констатує, що витрати на професійну правничу допомогу позивачем документально не підтверджені та не доведені, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з відповідача у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст.198, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст.ст.141, 263-265, 268, п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В: 
Позов адвоката Повідайчика Віктора Івановича, поданого в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання- задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись- сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів та не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову -з 24.03.2026, і до закінчення навчання - до 30.06.2027.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок. 
У задоволенні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 4650, 00 гривень -відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Софілканич О.А.