ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2026 р. м. Рівне Справа № 918/1231/25 
Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,
розглянув матеріали справи
за позовом: керівника Рівненської окружної прокуратури
в інтересах держави в особі: Рівненської міської ради
до відповідача: Спільного українсько-бельгійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна"
про: стягнення 98 540,62 грн

секретар судового засідання:
від органу прокуратури: І.Гіліс
від позивача: К.Сидорчук
від відповідача: не з`явився

ОПИС СПОРУ
Керівник Рівненської окружної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до Господарського суду Рівненської області з позовом до Спільного українсько-бельгійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" про стягнення 98 540.62 грн безпідставно збережених коштів.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у період, зокрема з 2 серпня 2024 року по 20 грудня 2025 року користувався земельною ділянкою площею 0,0739 га, кадастровий номер 5610100000:01:026:0098, розташованою на вул. Словацького, 9 у м. Рівному, не оформлюючи права користування цією земельною ділянкою і не сплачуючи коштів за таке користування. Внаслідок цього відповідач безпідставно зберіг кошти за рахунок міськради як власника земельної ділянки у розмірі орендної плати, що підлягають стягненню на користь позивача згідно з положеннями статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідач відзиву на позов суду не надав.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 12 січня 2026 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначив на 10 лютого 2026 року.
В судовому засіданні прокурор та позивач підтримали позов.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи вказані учасники справи повідомлені належним чином.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Господарський суд установив наступне.
Як свідчать матеріали справи, зокрема згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомо майна Спільне українсько-бельгійське підприємство в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" є власником нерухомого майна – будівлі, готелю, загальною площею 2284,4 кв. м, що розташована за адресою: вул. Словацького, буд. 9, м. Рівне.
Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2012 року №1322.
Відповідно до пункту 1.3 договору купівлі-продажу від 20 грудня 2012 року № 1322, укладеного Гуцом Олегом Борисовичем та Спільним українсько-бельгійським підприємством в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна", цегляна будівля адміністративно-офісного центру з приміщенням банку загальною площею 2372,8 кв. м розташована на земельній ділянці площею 739 кв. м, наданій в оренду, відповідно до договору оренди від 08 лютого 2008 року №040858300040, кадастровий номер 5610100000:01:026:0098.
З матеріалів справи встановлено, що 8 лютого 2008 року за № 040858300040 Рівненська міська рада та Гуц Олег Борисович уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:026:0098 площею 0,0739 га терміном на 49 років з правом пролонгації.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначений договір оренди припинено 25 грудня 2015 року на підставі рішення Рівненського міського суду від 24 листопада 2015 року у справі № 569/14170/15-ц.
Так, у рішенні Рівненського міського суду від 24 листопада 2015 року у справі №569/14170/15-ц за позовом Гуца Олега Борисовича до Міськради про розірвання договору оренди землі від 08 грудня 2008 року встановлено, що 20 грудня 2012 року Гуц Олег Борисович та Спільне українсько-бельгійське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" уклали договір купівлі-продажу будівлі адміністративно-офісного центру з приміщенням банку, що знаходиться на вул. Словацького, 9 у м. Рівному.
Рішенням Рівненської міської ради від 15 травня 2014 року № 3998 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки на вул. Словацького, 9" надано Спільному українсько-бельгійському підприємству в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 739 кв. м на вул. Словацького, 9 в оренду на сорок дев`ять років для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ і для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для обслуговування будівлі адміністративно-офісного центру з приміщеннями банку та готелю), з використанням земельної ділянки тільки за цільовим призначенням. Таке рішення прийняте на підставі заяви відповідача від 4 жовтня 2013 року.
Як видно з матеріалів справи, згодом було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Словацького, 9 в м. Рівному, однак проєкт відкликаний відповідачем на доопрацювання.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки площею 0,0739 га, кадастровий номер 5610100000:01:026:0098, розташованої за адресою: вул. Словацького, буд. 9, м. Рівне, є територіальна громада міста Рівного в особі Рівненської міської ради.
Відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень щодо спірної земельної ділянки відсутні.
Надалі рішення Рівненською міською радою щодо відведення земельної ділянки по вул. Словацького, 9 в м. Рівне відповідачу не приймалось.
З урахуванням наведеного, Рівненською окружною прокуратурою 22 вересня 2022 року до Господарського суду Рівненської області подано позов в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до Спільним українсько-бельгійським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 583 984,90 грн.
Рішенням господарського суду Рівненської області від 24 жовтня 2023 року у справі №918/779/23 частково задоволено позов Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ТОВ "Рейкарц і партнери. Україна" та стягнуто на користь органу місцевого самоврядування 165 948,14 грн, щодо стягнення 418 036,76 грн - відмовлено.
16 листопада 2023 року вказане рішення набрало законної сили.
Зокрема, вищевказаним рішенням суду встановлено, що відповідач, як власник нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, користується нею, однак плату за землю не вносить, тим самим фактично збільшує свої доходи, а позивач в свою чергу втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). За таких обставин суд зробив висновок про стягнення з ТОВ "Рейкарц і партнери. Україна" на користь Рівненської міської ради 165 948,14 грн безпідставно збережених коштів (плати за користування земельною ділянкою за період з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2022 року).
Згодом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів у Спільного українсько-бельгійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:026:0098 площею 0,0739 га, Рівненська окружна прокуратура 08.08.2024 звернулась до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Рівненської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 114 699,60 гривень.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.09.2024 у справі №918/735/24 задоволено позов керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до Спільного українсько - бельгійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і Партнери. Україна" про стягнення коштів в сумі 114 699,60 грн. Вказане рішення набрало законної сили 22.10.2024.
Вищевказаним рішенням суду встановлено, що відповідач, як власник нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, користується нею, однак плату за землю не вносить, тим самим фактично збільшує свої доходи, а позивач в свою чергу втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), а відтак, суд дійшов висновку про стягнення з Спільного українсько- бельгійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і Партнери. Україна" на користь Рівненської міської ради 114 699,60 грн безпідставно збережених коштів (плати за користування земельною ділянкою за період з 01.10.2022 по 01.08.2024).
Прокурор зазначає, що відповідач будучи власником нерухомого майна у період з 02.08.2024 по 20.12.2025 продовжував користуватися спірною земельною ділянкою комунальної власності без правовстановлюючих документів, орендна плата або земельний податок останнім в повному обсязі не сплачувались, що підтверджується інформацією Головного управління ДПС у Рівненській області від 24.12.2025.
На переконання прокурора, у Спільного українсько - бельгійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і Партнери. Україна" як фактичного користувача земельної ділянки комунальної власності площею 0,0739 га кадастровий номер, на якій розміщений належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, в період з 02.08.2024 по 31.12.2025 без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти у вигляді орендної плати, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч. 1 ст.1212 ЦК України.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін
Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди. Підставою позову є користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів та без здійснення плати за таке користування. Отже предметом розгляду є кондикційні правовідносини.
За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною 1 статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України; тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122 - 124 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Суд встановив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомо майна, відповідач є власником нерухомого майна - будівлі, готелю загальною площею 2284,4 кв.м, що розташована за адресою: вул. Словацького, буд. 9 у м. Рівне. Право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2012 №1322.
Таким чином, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач як власник такого майна став фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.
Установлені обставини свідчать, що відповідач як власник об`єкта нерухомого майна, зокрема у спірний період із 02.08.2024 року по 20.12.2025 року, користувався спірною земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.
Згідно з нормами статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі №922/3463/19.
Як видно з матеріалів справи, спірна земельна ділянка, має кадастровий номер 5610100000:01:026:0098. На цій ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, належний відповідачу.
Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки – підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (пункт 71).
Згідно з інформацією ДПС у Рівненській області від 24.12.2025 №8216/5/17-00-04-06-06, Спільним українсько - бельгійським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і Партнери. Україна" фактично сплачено до бюджету Рівненської міської ради земельного податку у 2024 році в сумі 42 756,32 грн, або по 3 563,03 грн щомісячно та у 2025 році 47 887,05 грн, або 3 990,59 грн щомісячно.
Розрахунок земельного податку за період з 2024 по 2025 роки здійснюється платником за ставкою, яка встановлена для категорії земель громадської забудови рішеннями Рівненської міської ради "Про встановлення податку на майно в частині плати за землю" від 24.06.2021 №780 зі змінами від 08.12.2023 №1207 у розмірі 1% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
В той же час, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що на даний час земельна ділянка з кадастровим номером 5610100000:01:026:0098, площею 0,0739 є не наданою у власність, користування та перебуває у землях запасу комунальної власності територіальної громади міста Рівного в особі Рівненської міської ради
Рішенням Рівненської міської ради від 19 жовтня 2017 року № 3427 затверджено Положення про порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності на території міста Рівного та за земельні ділянки за його межами, які є власністю територіальної громади міста, і затвердження складу контрольної комісії Рівненської міської ради з питань встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки.
Відповідно до Розділу 2 Положення, орендна плата за земельні ділянки справляється у грошовій формі. Розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу:
1) не може бути меншою від розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території;
2) не може перевищувати дванадцяти відсотків від нормативної грошової оцінки.
Мінімальна величина розміру орендної плати (крім земельних ділянок, зазначених у пункті 5 розділу 2) за земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Рівного, встановлюється на рівні 3% від нормативної грошової оцінки та збільшується на 5 відсотків від нормативної грошової оцінки для земельних ділянок, які використовуються для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (03.15).
Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 06.03.2024 № НВ-5600368932024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:026:0098 становить 3 564 326,95 гривень, а від 16.10.2025 № НВ-9982202222025 - 3 990 438,21 грн.
За розрахунком прокурора, розмір недоотриманих доходів за використання земельної ділянки площею 0,0739 га, кадастровий номер 5610100000:01:026:0098, становить за період з 02.08.2024 - 31.12.2024 - (3 564 326,95: 365 днів * 152 дні *3%) = 44 529,67 грн – 17 815,15 грн (сплачено (3 563,03*5)) = 26 714,52 грн, за період з 01.01.2025 – 31.12.2025 (3 990 438,21:365 днів *365 * 3%) = 106 929,809 – 47 887,05 грн (сплачено (12*3990,59 грн) = 71 826,1 грн.
Отже, загальна сума неотриманого доходу у вигляді орендної плати становить 98 540,62 гривень.
Суд погоджується з вказаним розрахунком прокурора та вважає його правильним та таким, що відповідає фактично встановленим обставинам справи. Доказів сплати відповідач суду не надав, як і не навів власних контраргументів щодо наявності заборгованості, порядку сплати чи сплати у більшому розмірі ніж наведено у листі ГУ ДПС у Рівненській області.
Таким чином суд вважає порушеними права органу місцевого самоврядування в частини неотримання коштів у вигляді сплати за користування земельною ділянкою без правовстановлюючого документу.
Щодо представництва прокуратурою інтересів держави суд відзначає наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Такі випадки передбачено частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", за приписами якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У пунктах 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/ 99 зазначається, що в основі інтересів держави є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.
У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) оспорюваних додаткових угод, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.
Окремо необхідно зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з нормами частини 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Доходи місцевих бюджетів, інші кошти, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст.142 Конституції України, ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на доходи місцевих бюджетів, інші кошти (ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Тобто, органи місцевого самоврядування мають широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.
Таким чином, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.
Суд робить висновок про те, що рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів бюджету, а також контролю за їх сплатою, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21.
Як видно з матеріалів справи, окружною прокуратурою було скеровано до Рівненської міської ради лист щодо вжиття заходів, спрямованих на стягнення зі Спільного українсько - бельгійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і Партнери. України" безпідставно збережених коштів в сумі 98 540,62 грн.
Рівненська міська рада своїм листом повідомила окружну прокуратуру про те, що заходів спрямованих на стягнення коштів не вчиняла.
У зв`язку з наведеним, Рівненська окружна прокуратура, відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", скерувала на адресу міської ради відповідний лист, яким повідомила про наявність підстав для захисту інтересів територіальної громади, та звернення до суду з позовом в інтересах міської ради.
Отже, підсумовуючи зазначене, прокурор обґрунтував правомірність звернення до суду із цим позовом.

Висновки суду
За результатом розгляду спору суд встановив наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат
Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальний розмір судового збору за даним позовом складає 2 422,40 грн.
Таким чином, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2 422,40 грн покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –
ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити.
2. Стягнути з Спільного українсько-бельгійського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" (79040, м. Львів, вул. Друкарська, 9, ідентифікаційний код 30478157) на користь Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12-А, ідентифікаційний код 34847334) безпідставно збережені кошти в розмірі 98 540 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сорок) грн 62 коп.
3. Стягнути з Спільного українсько-бельгійського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" (79040, м. Львів, вул. Друкарська, 9, ідентифікаційний код 30478157) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. 16 липня, буд. 52, ідентифікаційний код 02910077) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять два) грн. 40 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Рівненська міська рада (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12-А, ідентифікаційний код 34847334).
Позивач (Стягувач за судовим збором): Рівненська обласна прокуратура (33028, м. Рівне, вул. 16 липня 52, ідентифікаційний код 02910077).
Відповідач (Боржник): Спільне українсько-бельгійське підприємство в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкарц і партнери. Україна" (79040, м. Львів, вул. Друкарська, 9, ідентифікаційний код 30478157).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).
Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.
Повне рішення складено 12 лютого 2026 року.

Суддя Андрій КАЧУР