Справа № 161/26428/25 
Провадження № 1-кп/161/169/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 24 березня 2026 року  
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №12025030580002800 від 13.11.2025 про обвинувачення  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні матір, яка є інвалідом першої групи загального захворювання, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше судимого 10.12.2025 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, 

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2025 року №278 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов?язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Однак, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , 12 листопада 2025 року близько 19 години, знаходячись у першому під?їзді багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , підійшовши до потерпілого ОСОБА_4 та, утримуючи в правій руці скляну пляшку, наніс два удари в ліву задню ділянку голови потерпілого, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді рани на тім?яно-скроневій ділянці голови зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 806 від 14 листопада 2025 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я. Після чого взяв потерпілого за руку та зняв з його безіменного пальця золоту каблучку, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № CE-19/103-25/15018-ТВ від 03 грудня 2025 року становить 8 627 гривень 73 копійки. Надалі ОСОБА_6 , вийшов з під?їзду на вулицю, де його наздогнав потерпілий та у них виник словесний конфлікт, внаслідок якого між ними почалась штовханина, в ході якої ОСОБА_6 зірвав з шиї потерпілого срібний ланцюжок, на якому був срібний хрест, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №CE-19/103-25/15018-ТВ від 03 грудня 2025 року становить 19 259 гривень 78 копійок, після чого ігноруючи вимогу потерпілого повернути вище зазначені речі, зник з місця скоєння злочину, та, в подальшому, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_4 майнової шкоди в сумі 27 887 гривень 51 копійка.
Таким чином, ОСОБА_6 , обґрунтовано обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я особи (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину свою визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини, які вказані в обвинувальному акті, а саме, що 12 листопада 2025 року близько 19 години, знаходячись у першому під`їзді багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшовши до потерпілого ОСОБА_4 та, утримуючи в правій руці скляну пляшку, вчинив напад на потерпілого з метою заволодіння його майном – наніс два удари в ліву задню ділянку голови потерпілого. Після чого взяв потерпілого за руку та зняв з його безіменного пальця золоту каблучку. Надалі вийшов з під?їзду на вулицю, де його наздогнав потерпілий та у них виник словесний конфлікт, внаслідок якого між ними почалась штовханина, в ході якої ОСОБА_6 зірвав з шиї потерпілого срібний ланцюжок, на якому був срібний хрест, після чого ігноруючи вимогу потерпілого повернути вище зазначені речі, зник з місця скоєння злочину, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Просив його суворо не карати.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 щодо призначення покарання просив обвинуваченого суворо не карати, викрадені речі йому повернуто, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. 
Крім повного визнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненому повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового процесу.
Висновком експерта № СЕ-19/103-25/15018-ТВ від 03.12.2025, з якого вбачається, що ринкова вартість бувшого у користуванні ланцюжка, виготовленого зі срібла 925 проби масою 12,99 г, без вставок станом на 12.11.2025 складала 7165,95 грн. (сім тисяч сто шістдесят п`ять гривень 95 копійок) без ПДВ. Ринкова вартість бувшого у користуванні хрестика, виготовленого зі срібла 925 проби масою 2,51 г, без вставок станом на 12.11.2025 складала 1461,78 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят одна гривня 78 копійок) без ПДВ. Ринкова вартість бувшої у користуванні обручки, виготовленої із золота 585 проби масою 3,48 г, без вставок станом на 12.11.2025 складала 19259,78 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять гривень 78 копійок) без ПДВ.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувались докази щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, встановлені органом досудового розслідування обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами.
З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали обвинувального акта та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена поза розумним сумнівом.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
До обставин, які, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить його щире каяття. 
Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 суд відносить вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. 
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи ОСОБА_6 міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст.12 КК України до категорії особливо тяжких злочинів. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, однак перебував на стаціонарному лікуванні з 02.10.2023 по 05.10.2023 року у Центрі терапії залежностей КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та інших психоактивних речовин. Стан відміни з судомами», раніше судимий вироком Луцького міськрайонного суду від 10.12.2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Наведені дані про особу обвинуваченого вказують про його стійку антисоціальну поведінку та небажання стати на шлях виправлення і вести правильний спосіб життя, а також свідоме порушення закону, з метою збагачення, незважаючи на невідворотність покарання.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати принципам справедливості, достатності і співрозмірності, ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам і наслідкам, зокрема, характеру і способу заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який, незважаючи на те, що свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за аналогічні кримінальні правопорушення, що вказує про небажання останнього стати на шлях виправлення і його підвищену суспільну небезпеку для суспільства. Сукупність всіх цих обставин свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов?язаного з реальним його відбуттям, або застосування до останнього положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Оскільки інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення у даному провадженні вчинене до ухвалення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2025 року, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувавши покарання, відбуте частково за попереднім вироком.
Питання щодо речових доказів та арешту майна суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст.ст. 100, 174 КПК України.
На підставі положень ч. 2 ст. 124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 368, 370, 374, 395, 532 КПК України, 
п о с т а н о в и в :

Визнати  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 1 (один) місяць з конфіскацією майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів), за цим вироком та за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2025 року шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 2 (два) місяці з конфіскацією майна.
Зарахувати у строк відбування покарання, остаточно призначеного ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання, відбуте частково за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2025 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання – 12.11.2025 року о 23 год. 00 хв., зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з розрахунку день за день.
Запобіжний захід ОСОБА_6  до набрання вироком законної сили залишити попередній – тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 (шістдесят) копійок витрат на проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.11.2025 на майно – скасувати.
Речові докази, а саме:
- куртку чорного кольору, поміщену до спец пакету №PSP3390082 повернути власнику ОСОБА_6 ;
- ланцюжок та хрестик з металу сірого кольору поміщеного до спец пакету № CRI1267900, каблучку з металу жовтого кольору поміщеної до спец пакету № NPU5786433 повернути власнику – потерпілому ОСОБА_4 ;
- скляну пляшку зеленого кольору з наявною наліпкою «Кагор милосердя», поміщену до спец пакету № WAR1413521 – знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою – в той же строк з моменту вручення копії вироку, через Луцький міськрайонний суд Волинської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1