ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
24.03.2026	Справа № 910/11309/25	

За позовом Київської міської ради;
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс";
про стягнення 3 578 552,64 грн.
Суддя Мандриченко О. В.
Секретар судового засідання Григоренко С. В.
Представники:
Від позивача: Поліщук М.В., в порядку самопредставництва;
Від відповідача: Павлік І.П., адвокат, ордер серії АА № 1628300 від 26.09.2025.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс" безпідставно набуті кошти на суму 3 578 552,64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у період з 01.01.2020 по 31.08.2025 безпідставно отримано кошти у розмірі 3 578 552,64 грн в якості орендної плати згідно умов договору оренди земельної ділянки від 07.07.2003, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.07.2003 за № 85-6-00056.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/11309/25; справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначити на 07.10.2025.
26.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Активресурс" подало до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог.
У підготовчому засіданні 11.11.2025 суд дійшов висновку про продовження строку підготовчого засіданні на 30 днів, за наслідком чого, було постановлено ухвалу без оформлення окремого документа, про яку зазначено у протоколі судового засідання від 11.11.2025.
28.11.2025 Київська міська рада подала до господарського суду заяву про зміну підстав позову, в якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Київської міської ради заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,4536 га з кадастровим номером 8000000000:85:289:0020 на вул. Кирилівська, 60 у Подільському районі міста Києва на підставі договору оренди земельної ділянки від 21.07.2003 за № 85-6-00056 у сумі 3 578 552,64 грн.
У підготовчому засіданні 13.01.2026 судом розглядалася заява Київської міської ради про зміну підстав позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Враховуючи вищезазначене, судом прийнято заяву Київської міської ради про зміну підстав позову та постановлено продовжувати розгляд справи з її врахуванням.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/1309/25 до судового розгляду по суті.
Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 24.03.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні 24.03.2026 проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити.
24.03.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради (далі також - позивач) є власником земельної ділянки площею 0,4536 га з кадастровим номером 8000000000:85:289:0020 на вул. Кирилівська, 60 у Подільському районі міста Києва.
26.12.2002 Київська міська рада прийняла рішення № 204/364 "Про оформлення права користування земельними ділянками". 
26.05.2003 Подільська районна у м. Києві державна адміністрація прийняла розпорядження № 637 про присвоєння поштової адреси, яким присвоєно майновому комплексу, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2001 № 2985 та додаткової угоди від 20.09.2001 № 3410 до договору купівлі-продажу поштову адресу - вул. Костянтинівська, 75. 
07.07.2003 на підставі вказаного рішення між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.07.2006 за № 85-6-00056.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0001522642025 від 29.07.2025, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:289:0020 площею 0,4536 га, цільове призначення: не визначено на вул. Кирилівська, 60 у Подільському районі міста Києва (далі також - Земельна ділянка), проведена 21.07.2003 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 06.05.2003. 
Отже, Земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 21.07.2003.
28.02.2013 Київська міська рада прийняла рішення № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України", де в Додатку до рішення пунктом 1001 визначено річну відсоткову ставку орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
22.01.2015 Київська міська рада прийняла рішення № 8/873 "Про повернення історичної назви вулиці у місті Києві", яким вирішено повернути вулиці Фрунзе у Подільському, Оболонському та Шевченківському районах міста Києва історичну назву Кирилівська. 
03.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Активресурс" (далі також - відповідач) укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом 03.10.2018 за № 567.
Реєстрація права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс" на майновий комплекс підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140095201 від 03.10.2018, № 309923356 від 15.09.2022 та інформаційною довідкою від 12.08.2025 № 439182525.
Позивач, звертаючись до господарського суду з даним позовом, вказує, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу, який посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом 03.10.2018 за № 567, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс" перейшло право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:85:289:0020, однак відповідач, в порушення положень законодавства, належним чином не оформив право оренди та продовжував користуватися вказаною земельною ділянкою, тобто, право оренди земельної ділянки в силу закону виникло у відповідача, проте, останній його не оформив належним чином, тому після поділу та відчуження об`єктів нерухомого майна до нових власників право оренди не перейшло, отже, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Активресурс" збереглися відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі обов`язки зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.
Відповідно до розрахунку Київської міської ради загальна сума відшкодування складає 5 792 723,18 грн.
Окремо, позивач зазначає, що за даними Головного управління ДПС у місті Києві (лист від 20.08.2025 № 23907/5/26-15-04-15-03) відповідно до інформаційного ресурсу ДПС України станом на 14.08.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Активресурс", код ЄДРПОУ 36002992 сплачено на загальну суму 2 214 170,54 грн, отже, з огляду на вищевикладене, сума, яка підлягає стягненню в межах даної позовної заяви складає 3 578 552,64 грн (5 792 723,18 грн - 2 214 170,54 грн =3 578 552,64 грн).
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що стягнення плати за користування земельною ділянкою має бути розподілено пропорційно до часток осіб у праві власності будівлі та інших осіб, та інших осіб, які є власниками/користувачами будівель, споруд, розташованих на такій земельній ділянці, оскільки на вказаній земельній ділянці, станом на час розгляду справи в суді, знаходяться об`єкти нерухомого майна інших осіб, які було придбано ними у відповідача.
Як вказує відповідач, здійснивши продаж часток в Об`єкті нерухомості, останній залишився власником 2743,5 кв.м. в Об`єкті нерухомості, тобто станом на 14.05.2020 мав у власності 24,14% площі.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.
Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.
Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Згідно зі ст. 9 Закону України "Про охорону земель" до повноважень Київської міської ради у галузі охорони земель належить, зокрема, організація і здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, економічне стимулювання раціонального використання та охорони земель відповідно до закону.
З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, земля, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада.
Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.
За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20
За умовами ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
Як було встановлено судом вище, 26.05.2003 Подільська районна у м. Києві державна адміністрація прийняла розпорядження № 637 про присвоєння поштової адреси, яким присвоєно майновому комплексу, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2001 № 2985 та додаткової угоди від 20.09.2001 № 3410 до договору купівлі-продажу поштову адресу - вул. Костянтинівська, 75. 
07.07.2003 на підставі вказаного рішення між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.07.2006 за № 85-6-00056.
Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" набуло право оренди земельною ділянкою на підставі вказаного договору.
28.02.2013 Київська міська рада прийняла рішення № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України", де в Додатку до рішення пунктом 1001 визначено річну відсоткову ставку орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
22.01.2015 Київська міська рада прийняла рішення № 8/873 "Про повернення історичної назви вулиці у місті Києві", яким вирішено повернути вулиці Фрунзе у Подільському, Оболонському та Шевченківському районах міста Києва історичну назву Кирилівська. 
В подальшому, 03.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Активресурс" укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом 03.10.2018 за № 567.
Реєстрація права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс" на майновий комплекс підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140095201 від 03.10.2018, № 309923356 від 15.09.2022 та інформаційною довідкою від 12.08.2025 № 439182525.
Як передбачено ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції яка була чинна на момент укладення вказаного договору, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 13 цього Закону, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2018 р. у справі № 910/20774/17 зазначає: « 24. Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Отже, після відчуження об`єктів нерухомості позивачі не повинні сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості. 26. При цьому Верховний Суд наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі». 
У постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що за змістом статей 120, 140 та 141 Земельного кодексу України законодавець встановив імперативний припис щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду та передбачив відповідну підставу для припинення права користування земельною ділянкою у випадку набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Перехід права на земельну ділянку до нового набувача жилого будинку, будівлі або споруди відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою. Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.
Отже, відповідач, з часу набуття майна, що розташоване на Земельній ділянці, набув право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування, однак відповідний договір між Київською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Активресурс" укладено не було.
В подальшому, 25.07.2019 Асоціацією «Авістор-Буд» видано довідку № 1238 про проведену технічну інвентаризацію об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:85:289:0020. 
22.07.2019 Асоціацією «Авістор-Буд» на замовлення відповідача складено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними будівлями) та спорудами, інвентаризаційна справа № 1204/01/19. 
05.05.2020 Асоціацією «Авістор-Буд» на замовлення відповідача видано довідку № 815 про показники об`єкта нерухомого майна. 
05.05.2020 Асоціацією «Авістор-Буд» на замовлення відповідача складено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними будівлями) та спорудами, інвентаризаційна справа № 815/01/20.
Відповідно до інформації, що міститься в Акті обстеження земельної ділянки від 20.11.2025 № ДК/227-АО/2025 (додається), відповідач звертався до Київської міської ради із заявою від 26.05.2021 б/н щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 21.07.2003 № 85-6-00056. До заяви надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2018, згідно з яким за Товариством з обмеженою відповідальністю "Активресурс" зареєстровано право власності на майновий комплекс загальною площею 1767,8 кв.м, по вул. Костянтинівській, будинок 75 у Подільському району м. Києві. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66628680000. Дата державної реєстрації речового права - 03.10.2018. 
На заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс" від 26.05.2021 б/н надано відмову від 05.07.2021 №05716-16223 щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки, оскільки: місце розташування (адреса) земельної ділянки не відповідає адресі об`єктів нерухомого майна та потребує уточнення; необхідно додати інформацію про код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) та актуальну інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці та завірені в установленому порядку копії документів, які були підставою для державної реєстрації цих об`єктів, оскільки розділ на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 666286680000 закрито.
Вказане стало результатом наступного.
14.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Активресурс" (далі також - ТОВ "Активресурс") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестфактор" укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом 14.05.2020 за № 397, згідно якого ТОВ "Активресурс" передав у власність ТОВ "Інвестфактор" 2697/10000 часток у праві власності на нежитлову будівлю, що знаходиться на вул. Костянтинівська, 75 у Подільському районі м. Києва. 
14.05.2020 між ТОВ "Активресурс" та ПП "ІВ" укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом 14.05.2020 за № 399, згідно якого ТОВ "Активресурс" передав у власність ПП "ІВ" 1410/10000 часток у праві власності на нежитлову будівлю, що знаходиться на вул. Костянтинівська, 75 у Подільському районі м. Києва. 
14.05.2020 між ТОВ "Активресурс" та ТОВ "Буд Люкс" укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом 14.05.2020 за № 401, згідно якого ТОВ "Активресурс" передав у власність ТОВ "Буд Люкс" 1840/10000 часток у праві власності на нежитлову будівлю, що знаходиться на вул. Костянтинівська, 75 у Подільському районі м. Києва. 
14.05.2020 між ТОВ "Активресурс" та ТОВ "ММ ЛТД" укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом 14.05.2020 за № 403, згідно якого ТОВ "Активресурс" передав у власність ТОВ "ММ ЛТД" 1553/10000 часток у праві власності на нежитлову будівлю, що знаходиться на вул. Костянтинівська, 75 у Подільському районі м. Києва. 
14.05.2020 між ТОВ "Активресурс" та ТОВ "Артбуд Україна" укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом 14.05.2020 за № 405, згідно якого ТОВ "Активресурс" передав у власність ТОВ "Артбуд Україна" 87/10000 часток у праві власності на нежитлову будівлю, що знаходиться на вул. Костянтинівська, 75 у Подільському районі м. Києва . 
18.05.2020 ФОП Дорошенко Олександр Васильович складено висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 18-01/05-20. 
19.05.2020 між ТОВ "Активресурс", ТОВ "Інвестфактор", ПП "ІВ", ТОВ "Буд Люкс", ТОВ "ММ ЛТД" та ТОВ "Артбуд Україна" укладено договір про поділ нерухомого майна, який посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом 19.05.2020 за № 510. 
02.09.2022 ФОП Калініна Тетяна Олексіївна складено висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 02/09-22. 
02.09.2020 ФОП Калініна Тетяна Олексіївна на замовлення ТОВ "Активресурс" складено технічний паспорт групи нежитлових приміщень № ТІ01:1246-7044-4961- 9133, інвентаризаційна справа № 2372022.
При цьому суд вказує, що перехід частини права власності на нерухоме майно від ТОВ "Активресурс" до ТОВ "Інвестфактор", ПП "ІВ", ТОВ "Буд Люкс", ТОВ "ММ ЛТД" та ТОВ "Артбуд Україна" не зумовив перехід права оренди/користування земельною ділянкою, оскільки ТОВ "Активресурс" своє право оренди/користування земельною ділянкою, після набуття такого права, не оформив належним чином, а відтак вказане право не могло перейти до нових набувачів часток нерухомого майна.
Суд вказує, що з позиції судової палати для розгляду справ щодо земельних спорів та права власності Верховного Суду вбачається, що: згідно з імперативними вимогами статті 125 ЗК України від однієї особи до іншої особи за правилами статті 120 цього Кодексу та частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникло станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці, незалежно від дати укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки виникненням права оренди є момент державної реєстрації цього речового права, а не дата укладення договору оренди; відсутність у продавця будівлі на момент її відчуження зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташована ця будівля, унеможливлює як перехід такого права оренди до покупця будівлі (відповідача) за правилами частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», так і заміну сторони у зобов`язанні (постанова від 28 лютого 2020 року у справі № 913/169/18). 
В постанові від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за відсутності в попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 Земельного кодексу України, 377 Цивільного кодексу України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають. 
Виходячи з цього, право оренди земельної ділянки в силу закону виникло у ТОВ "Активресурс", проте, як вказувалося судом, відповідач його не оформив належним чином, тому після поділу та відчуження об`єктів нерухомого майна до нових власників право оренди земельною ділянкою не перейшло. 
Отже, за ТОВ "Активресурс" збереглися відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, оскільки договір оренди земельної ділянки, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.07.2006 за № 85-6-00056 закінчує дію 20.07.2028.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач у спірний період користувався Земельною ділянкою комунальної власності.
Згідно із частинами 1-5 статті 791 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, Верховним Судом у постановах від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0001522642025 від 29.07.2025, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:289:0020 площею 0,4536 га, цільове призначення: не визначено на вул. Кирилівська, 60 у Подільському районі міста Києва (далі також - Земельна ділянка), проведена 21.07.2003 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 06.05.2003. 
Отже, Земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 21.07.2003.
Таким чином, спір у справі стосується сформованої Земельної ділянки, що має конкретну площу, грошову оцінку.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що відповідач, набувши право оренди/користування Земельною ділянкою та здійснюючи її фактичне користування без оформлення правовстановлюючих документів на Земельну ділянку, зобов`язаний сплатити грошові кошти власнику земельної ділянки - територіальній громаді міста Києва в особі позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно ч. 1, 3 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Законом можуть бути встановлені максимальні граничні строки договору найму окремих видів майна.
Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Як вказувалося судом, відповідач набув право оренди/користування Земельною ділянкою, однак належним чином не оформив таке право.
При цьому, договір оренди Земельної ділянки, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гейдельберг друкарські машини України" та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.07.2006 за № 85-6-00056, закінчує дію 20.07.2028.
В свою чергу, 28.02.2013 Київська міська рада прийняла рішення № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України", де в Додатку до рішення пунктом 1001 визначено річну відсоткову ставку орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про оцінку земель" нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання.
Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.
Згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").
Згідно з положеннями частини 3 статті 23 цього Закону, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частина 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі").
Відповідно до частини другої статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель", дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок №1051), про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.
Також суд зазначає, що земельне законодавство, й зокрема стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).
Відповідно до довідки №НГО/2020-7189 від 18.06.2020 про розмір нормативно грошової оцінки Земельної ділянки за 2020 рік - 28 880 470,49 грн.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.07.2025 № НВ-0001522642025 вартість Земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:289:0020 за 2021 рік становить 28 880 470,49 грн.
Щодо нормативно грошової оцінки Земельної ділянки за 2025 рік державним кадастровим реєстратором відмовлено у наданні відомостей, оскільки в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про код виду цільового призначення земельної ділянки (повідомлення про відмову у наданні відомостей з ДЗК № РВ-8000031012025 від 03.09.2025).
Відповідно до положень пункту 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. 
Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України, є загальнодоступним, розміщується на їх офіційному сайті, а тому не потребує доказування відповідно до приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyunormatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2024-rik/), де зазначено таке: «Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: за 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); за 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); за 2023 рік - 1,051; 2024 рік - 1,12 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь)». 
Таким чином, нормативна грошова оцінка Земельної ділянки визначена з врахуванням вищезазначених положень законодавства та становить: в 2022 році 31 768 517,54 грн. (28 880 470,49 * 1,1); в 2023 році - 36 533 795,17 грн (31 768 517,54 * 1,15); в 2024 році - 38 397 018,72 грн. (36 533 795,17 * 1,051); в 2025 році - 43 004 660,97 грн. (38 397 018,72 * 1,12).
Відповідно до розрахунку Київської міської ради загальна сума заборгованості з орендної плати за користування Земельною ділянкою розраховується таким чином: 
1) з 01.01.2020 по 31.12.2020 28 880 470,49*3%/366*366 днів = 866 414,11 грн; 
2) з 01.01.2021 по 31.12.2021 28 880 470,49*3%/365*365 днів = 866 414,11 грн; 
3) з 01.01.2022 по 31.12.2022 31 768 517,54*3%/365*365 днів = 953 055,53 грн; 
4) з 01.01.2023 по 31.12.2023 36 533 795,17*3%/365*365 днів = 1 096 013,86 грн; 
5) з 01.01.2024 по 31.12.2024 38 397 018,72*3%/366*366 днів = 1 151 910,56 грн; 
6) з 01.01.2025 по 31.08.2025 43 004 660,97*3%/365*243 днів = 858 915,01 грн, а разом: 866 414,11 + 866 414,11 + 953 055,53 + 1 096 013,86 + 1 151 910,56 + 858 915,01 = 5 792 723,18 грн, де зазначені: період (рік) розрахунку; нормативно-грошова оцінка Земельної ділянки за вказаний період; ставка орендної плати, яка підлягала застосуванню у відповідному періоді (році); кількість днів у відповідному році; кількість днів у відповідному періоді та сума сплати за відповідний період.
Однак з вказаним розрахунком суд погодитися не може, з огляду на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 №211 установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Зазначеною постановою, зокрема, була передбачена заборона до 11 травня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення (з урахуванням винятків).
У зв`язку з наведеним Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" внесені зміни до відповідних законодавчих актів України, зокрема викладено пункт 524 підрозділу 10 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України в новій редакції, згідно з якою не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.
При цьому платники плати за землю (крім фізичних осіб), які відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу подали податкову декларацію, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податковий період березень 2020 року.
З аналізу викладених положень податкового законодавства вбачається, що вони передбачають не лише звільнення від нарахування та сплати за період з 1 березня по 31 березня 2020 року орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, а й визначають механізм врегулювання правовідносин, пов`язаних з таким звільненням шляхом подання уточнень до податкової декларації.
Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №911/3394/20, від 16.09.2021 у справі №922/3734/20 та від 13.10.2021 у справі №910/12687/20.
Отже, у період з 01.03.2020 по 31.03.2020 відповідач на законодавчій основі був звільнений від обов`язку сплачувати орендну плату за земельну ділянку комунальної форми власності.
Таким чином, позивачем неправомірно заявлено до стягнення заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 12.03.2020 по 31.03.2020.
В той же час, суд встановив, що позивачем не враховано і те, що відповідно до абз. 1 пп. 69.14 п. 69 підрозділу "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної форми власності) за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік), визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Зазначений Перелік затверджено відповідним наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004.
Зі змісту Переліку вбачається, що у період з 24.02.2022 по 30.04.2022 вся територія міста Києва визнана територією активних бойових дій.
Крім того, відповідно до рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" (зі змінами, внесеними, зокрема, рішенням Ради від 13.09.2022 року № 5449/5490) з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка.
Однак, позивачем не було враховано й вищенаведеного власного рішення, яким користувачі земельних ділянок комунальної власності фактично звільняються від сплати орендної плати у період з 01.03.2022 по 31.05.2022.
Таким чином, до розрахунку суду загальна сума заборгованості з орендної плати за користування Земельною ділянкою розраховується таким чином: 
1) з 01.01.2020 по 31.12.2020 28 880 470,49*3%/366*335 днів = 793 029,31 грн; 
2) з 01.01.2021 по 31.12.2021 28 880 470,49*3%/365*365 днів = 866 414,11 грн; 
3) з 01.01.2022 по 31.12.2022 31 768 517,54*3%/365*273 днів = 712 833,31 грн; 
4) з 01.01.2023 по 31.12.2023 36 533 795,17*3%/365*365 днів = 1 096 013,86 грн; 
5) з 01.01.2024 по 31.12.2024 38 397 018,72*3%/366*366 днів = 1 151 910,56 грн; 
6) з 01.01.2025 по 31.08.2025 43 004 660,97*3%/365*243 днів = 858 915,01 грн, а разом: 793 029,31 + 866 414,11 + 712 833,31 + 1 096 013,86 + 1 151 910,56 + 858 915,01 = 5 479 116,16 грн, де зазначені: період (рік) розрахунку; нормативно-грошова оцінка Земельної ділянки за вказаний період; ставка орендної плати, яка підлягала застосуванню у відповідному періоді (році); кількість днів у відповідному році; кількість днів у відповідному періоді та сума сплати за відповідний період.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на період спірних правовідносин не оформив право власності або право постійного землекористування земельною ділянкою, а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).
Однак, окремо, слід зазначити що за даними Головного управління ДПС у місті Києві (лист від 20.08.2025 № 23907/5/26-15-04-15-03) відповідно до інформаційного ресурсу ДПС України станом на 14.08.2025 ТОВ "Активресурс", код ЄДРПОУ 36002992 сплачено на загальну суму 2 214 170,54 грн. 
Отже, з огляду на вищевикладене, сума, яка підлягає стягненню в межах даної позовної заяви складає 3 264 945,62 грн (5 479 116,16 грн - 2 214 170,54 грн = 3 264 945,62 грн).
Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.
Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій відповідач просить стягнути з Київської міської ради 113 160,00 грн суд вказує наступне.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як визначено ч. 4, 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною 9 вищевказаної статті визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Таким чином, Господарським процесуальним кодексом України надано право суду покласти на сторону судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, якщо спір виник внаслідок неправильних дій такої сторони.
Суд вказує, що спір у справі виник внаслідок недотримання відповідачем приписів земельного законодавства України в частині необхідності сплати орендної плати за користування Земельною ділянкою (кадастровий номер 8000000000:85:289:0020) органу місцевого самоврядування з моменту набуття права власності нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці. 
Такий обов`язок відповідача прямо встановлений в Земельному кодексі України (зокрема, в ст. 120 Земельного кодексу України) та не був ним дотриманий, що призвело до втрат надходження до місцевого бюджету коштів за оренду Земельної ділянки. 
У разі добровільної сплати відповідачем орендної плати за користування Земельною ділянкою, Київська міська рада не зверталася б до суду за її стягненням і сторони не несли б судових витрат, понесених під час розгляду цієї судової справи. 
Однак, відповідачем зазначені кошти у добровільному порядку сплачені не були, що і призвело до звернення позивача до суду. 
Тобто, саме неправильні дії відповідача призвели до виникнення цього спору.
А відтак, враховуючи вищевикладене та той факт, що судом позов Київської міської ради задоволено частково, суд приходить до висновку про покладення витрат відповідача на професійну правничу допомогу на Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс" у зв`язку з тим, що даний спір виник саме з його вини.
З врахуванням вищенаведеного, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Активресурс" у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу повністю.
Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Активресурс" (04052, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок, 40, ідентифікаційний код 36002992) на користь Київської міської ради (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 22883141) заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 3 264 945 (три мільйона двісті шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок п`ять) грн 62 коп. та судовий збір у розмірі 39 180 (тридцять дев`ять тисяч сто вісімдесят) грн 86 коп.
3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 15.04.2026.

Суддя О.В. Мандриченко