ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/3783/25 

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами
позовну заяву Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області (08700, Київська обл., місто Обухів(пн), вул. Київська, будинок 10, код 04362680)
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хоббіт хаус” (02141, місто Київ, вул. Руденко Лариси, будинок 6А, кімната 69, код 44894815)
про стягнення 126954 грн,

ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хоббіт хаус” про стягнення завищеної вартості виконаних робіт у сумі 126954 грн, встановленої актом ревізії Держаудит служби у Договорі підряду №145/23 від 17.08.2023.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2025 відкрито провадження у справи та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Через систему «Електронний суд» 04.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Суд враховує, що відповідачем наведено обставини, які свідчать про наявність поважних підстав для подання відзиву, у зв`язку з чим такі обставини визнаються судом поважними, а відзив підлягає прийняттю та долученню до матеріалів справи з урахуванням викладених у ньому заперечень проти позовних вимог.
Суд розглянув подані відповідачем разом із відзивом заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, однак підстав для його задоволення не вбачає, оскільки означений позов підлягає розгляду виключно в порядку спрощеного позовного провадження. З огляду на характер спірних правовідносин, предмет доказування та обсяг поданих сторонами доказів, дана справа є справою незначної складності та не підпадає під категорію складних справ, що потребують розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, відповідачем разом із відзивом долучено додаткові письмові докази, зокрема підписані акти виконаних робіт за спірним договором, які можуть бути належним чином досліджені судом у письмовому провадженні, що забезпечує повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи без необхідності виклику сторін у судове засідання. У зв`язку з викладеним, клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволенню не підлягає.
Фактичні обставини справи та узагальнена позиція сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2023 між Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОББІТ ХАУС» (Підрядник) укладено договір №145/23 на виконання робіт з нового будівництва наземної фортифікаційної захисної споруди цивільного захисту з модульних залізобетонних конструкцій типу «Фортеця» для Дерев`янського закладу дошкільної освіти «Промінчик» Обухівської міської ради Київської області за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Дерев`яна, вул. Сонячна, 3-А (далі – Договір).
Згідно з умовами зазначеного договору Підрядник зобов`язався на свій ризик виконати передбачені договором будівельні роботи, а Замовник – прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до погодженої сторонами проектно-кошторисної документації та договірної ціни.
Відповідно до умов Договору, договірна ціна робіт визначена сторонами як тверда та становила 1609867 грн без ПДВ.
Надалі, 15.11.2023 між сторонами Договору укладено додаткову угоду №2 до зазначеного договору. Укладення цієї угоди, як зазначено у її тексті, було зумовлене змінами у податковому законодавстві, зокрема прийняттям Закону України №3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», а також застосуванням підпункту 6 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178.
Відповідно до зазначеної додаткової угоди сторони погодили внесення змін до локального кошторису та договірної ціни без збільшення загальної суми договору. 
Позивач у позовній заяві зазначив, що у новій редакції договору сторони визначили, що загальна вартість робіт за договором становить 1502721,37 грн (з ПДВ).
Як зазначає позивач, у подальшому Північним офісом Державної аудиторської служби України було проведено державний фінансовий аудит бюджету Обухівської міської територіальної громади та ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області за період з 01.01.2021 по 30.06.2024.
За результатами проведеного контролю складено акт №262671-30/10 від 07.01.2025, яким, зокрема, встановлено порушення при виконанні спірного Договору.
Згідно з висновками зазначеного акту ревізії встановлено, що ТОВ «ХОББІТ ХАУС» при виконанні будівельних робіт допустило завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 126954 грн з ПДВ.
Як зазначено в акті ревізії, таке завищення, на думку контролюючого органу, відбулося внаслідок порушення вимог пункту 6.3 Кошторисних норм України «Настанова з визначення вартості будівництва», затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 №281, а також частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.
Позивач зазначає, що у зв`язку з виявленням зазначених порушень ним було вжито заходів досудового врегулювання спору.
Так, 04.09.2025 позивачем направлено на адресу відповідача претензію №3095, в якій останньому запропоновано добровільно відшкодувати суму завищення вартості виконаних робіт у розмірі 126954 грн, визначену в акті ревізії.
У відповідь на зазначену претензію 02.10.2025 на адресу позивача надійшов лист відповідача вих. №2909/25 від 29.09.2025, у якому останній просив надати документи та матеріали, що стали підставою для визначення суми нібито завищених витрат.
Позивач зазначає, що 23.10.2025 на адресу відповідача направлено лист від 17.10.2025 №3320, до якого додано необхідні документи, що, на думку позивача, підтверджують обґрунтованість визначеної контролюючим органом суми завищення вартості робіт.
Як вказує позивач, зазначений лист було отримано відповідачем 24.10.2025, що підтверджується даними поштового трекінгу.
Разом з тим, станом на 23.11.2025 відповідач не здійснив повернення коштів у сумі 126954 грн, що, на думку позивача, свідчить про невиконання ним обов`язку з усунення виявлених порушень та відшкодування завданих збитків.
У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 126954 грн як суми завищеної вартості виконаних робіт.
На думку позивача, виконання робіт із порушенням вимог кошторисних норм та завищення їх вартості свідчить про неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, що є підставою для відшкодування завданих збитків.
Крім того, позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органи державного фінансового контролю уповноважені проводити ревізії та визначати розмір збитків, завданих державі чи органам місцевого самоврядування.
На переконання позивача, акт ревізії органу державного фінансового контролю є належним доказом наявності порушення та визначення розміру збитків, що стало підставою для пред`явлення даного позову.
Також позивач посилається на правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 18.10.2018 у справі №917/1064/17, відповідно до якої акт перевірки є документом, що містить доказову інформацію про виявлені порушення.
З огляду на викладене позивач звернувся до господарського суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму завищення вартості виконаних робіт у розмірі 126954 грн.
Відповідач у поданому до суду відзиві проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
У своїх запереченнях Відповідач зазначає, що будівельні роботи за договором виконані у повному обсязі відповідно до умов договору, проектно-кошторисної документації та чинних будівельних норм.
Крім того, відповідач зазначає, що результати виконаних робіт були прийняті Замовником без зауважень, що підтверджується відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт, підписаними сторонами.
На думку відповідача, підписання Замовником актів приймання виконаних робіт свідчить про відсутність претензій щодо обсягу, якості та вартості виконаних робіт на момент їх прийняття: Акт №1 (форма №КБ-2в) – 1375669 грн; Акт №2 (форма №КБ-2в) – 56000 грн;
Акт №3 (форма №КБ-2в) – 23356,21 грн; Акт №4 (форма №КБ-2в) – 47468,66 грн, а загалом на 1502493,87 грн (копії зазначених актів долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву).
Також відповідач вважає, що сам по собі акт ревізії органу державного фінансового контролю не може бути безумовною підставою для стягнення з підрядника будь-яких сум, оскільки такий акт лише фіксує висновки контролюючого органу і не змінює умов укладеного сторонами договору.
На переконання відповідача, позивачем не доведено наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, завдання збитків, причинного зв`язку між такими діями та збитками, а також вини відповідача.
Відповідач також зазначає, що визначений у акті ревізії розмір нібито завищених витрат не підтверджений належними та допустимими доказами, а відтак не може бути підставою для задоволення позову.
Крім того, на думку відповідача, позивач не довів фактичного заподіяння йому збитків у заявленому розмірі.
Таким чином, враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Висновки господарського суду
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За змістом ч. 1 ст. 877 ЦК України, підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (ч.4 ст.882 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 850 ЦК України, замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду.
У відповідності до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.
За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 224 ГК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого майна.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке.
Як встановлено судом, 17.08.2023 між Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОББІТ ХАУС» (Підрядник) укладено договір №145/23 на виконання робіт з нового будівництва наземної фортифікаційної захисної споруди цивільного захисту з модульних залізобетонних конструкцій типу «Фортеця» для Дерев`янського закладу дошкільної освіти «Промінчик» за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Дерев`яна, вул. Сонячна, 3-А.
Відповідно до умов зазначеного договору Підрядник зобов`язався виконати передбачені договором роботи, а Замовник – прийняти та оплатити виконані роботи.
З матеріалів справи вбачається, що виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем, що підтверджується відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.
Відповідачем долучено до матеріалів справи акти виконаних робіт: Акт №1 – 1375669 грн; Акт №2 – 56000 грн; Акт №3 – 23356,21 грн; Акт №4 – 47468,66 грн, а загалом на 1502493,87 грн.
Доказів того, що під час прийняття виконаних робіт позивачем було заявлено зауваження щодо обсягу, вартості або якості виконаних робіт, матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти виконану підрядником роботу та у разі виявлення відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підряднику.
Отже, підписання замовником актів приймання виконаних робіт без зауважень свідчить про прийняття ним результату робіт та відсутність претензій щодо їх обсягу, якості та вартості на момент їх прийняття.
Разом з тим, як зазначає позивач, підставою для звернення до суду з даним позовом стали висновки, викладені в акті ревізії Північного офісу Державної аудиторської служби України №262671-30/10 від 07.01.2025, відповідно до якого встановлено завищення вартості виконаних робіт на суму 126954 грн.
Оцінюючи зазначений акт ревізії як доказ у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.10.2018 у справі №917/1064/17, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялась.
Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення законодавства суб`єктами господарювання та документом, на підставі якого може прийматися відповідне рішення контролюючого органу.
При цьому Верховний Суд зазначив, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не можуть їх змінювати, оскільки акт ревізії лише фіксує порушення фінансової дисципліни суб`єкта господарювання.
Акт ревізії не може змінювати, припиняти повністю або частково договірні правовідносини сторін та зобов`язання, визначені договором і підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Верховний Суд у вказаній постанові дійшов висновку, що акт ревізії сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором та підставою для покладення на нього відповідальності.
Крім того, суд враховує, що виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт, а умови договору, зокрема щодо ціни, погоджені у двосторонньому порядку.
Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, акти приймання виконаних будівельних робіт є первинними обліковими документами, які підтверджують обсяг, вартість та факт виконання підрядних робіт.
Підписання замовником актів приймання виконаних робіт без зауважень свідчить про прийняття ним результату виконаних робіт, а також підтверджує відсутність претензій щодо їх обсягу, вартості та якості на момент їх підписання.
Отже, після підписання актів приймання виконаних робіт замовник вважається таким, що погодився із обсягом та вартістю виконаних робіт, якщо інше не доведено належними та допустимими доказами.
Водночас сам по собі акт ревізії органу державного фінансового контролю не може спростовувати погоджені сторонами обсяги та вартість виконаних робіт, зафіксовані у договору та у підписаних сторонами первинних документах.
У даній справі позивачем не надано належних доказів того, що підписання договору, актів виконаних робіт відбулося під впливом помилки, обману або інших обставин, які могли б свідчити про недійсність таких документів або про невідповідність фактично виконаних робіт їх обсягам, зазначеним у актах.
З огляду на викладене суд зазначає, що сам по собі акт ревізії органу державного фінансового контролю не може бути безумовною підставою для стягнення коштів з відповідача.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими (ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України).
Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідача Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За змістом статей 22, 623 ЦК України для покладення на особу обов`язку відшкодувати збитки необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: - протиправної поведінки боржника, - наявності збитків, - причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, - вини особи, яка порушила зобов`язання.
Відсутність хоча б одного з зазначених елементів виключає можливість покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Разом з тим, у даній справі позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем було порушено умови укладеного між сторонами договору.
Крім того, позивачем не доведено факту заподіяння йому збитків у заявленому розмірі.
Посилання позивача виключно на акт ревізії як на підставу для стягнення спірної суми суд вважає недостатнім доказом порушення відповідачем договірних зобов`язань.
Суд також враховує, що виконані роботи були прийняті позивачем без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних робіт за спірним Договором.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для покладення на Відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 126954 грн.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.
Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати позивача, понесені ним в межах розгляду спору, залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повне рішення складено та підписано 18.03.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз