Справа № 740/7345/25 
Провадження № 2/740/745/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2026 року        м. Ніжин   
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Пулинець Ю. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно,
установив:
У грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_3 (батько позивача), який значився головою домогосподарства робітничого типу, у розумінні чинного на той час законодавства (зокрема Наказу Мінстату № 48 та ЦК УРСР) був одноосібним власником вказаного нерухомого майна в цілому. Такий статус повністю виключає право інших осіб (членів сім`ї) на частки у цьому майні за правилами колгоспного двору, а отже, все майно у повному обсязі увійшло до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 у 1996 році. Отже, ОСОБА_3 був одноосібним власником всього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 вказане будинковолодіння в цілому увійшло до складу спадкової маси, було фактично успадкована матір`ю позивача - ОСОБА_2 (яка постійно проживала з ним) - а після її смерті право на вказане майно перейшло до позивача як за заповітом, так і за законом. У зв`язку з тим, що вказаний будинок не зареєстрований, а відповідно до чинного законодавства реєстрація будинку неможлива, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02 лютого 2026 року 12-00 год., яке у подальшому відкладено на 25 лютого 2026 року 08-30 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2026 року підготовче провадження закрито та справу призначено справу до судового розгляду по суті на 13 квітня 2026 року 10-00 год.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі його та позивача.
Представник відповідача - Лозян Ф. М. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника за наявними у справі матеріалами.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Суд установив, що згідно з довідкою (витягом з погосподарської книги) Кукшинського старостинського округу від 16.12.2025 за № 1222/01245/Ш, станом на 15.04.1991 року головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_3 , а сам будинок відноситься до типу - робочий. За життя ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на даний будинок, заповіт не складав. Спадкоємецею першої черги за законом стала дружина померлого (мати позивача), оскільки на час відкриття спадщина проживала разом із спадкодавцем та вступила у фактичне володіння і управління спадковим майном.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла – ОСОБА_2 , яка за свого життя 14.03.1997 року склала заповіт за № 19, посвідчений Король Л. І. - секретарем Виконавчого комітету Кукшинської сільської Ради народних депутатів Ніжинського району Чернігівської області, в якому заповіла все своє майно, що буде належати їй на день смерті, у рівних частинах позивачу - ОСОБА_1 та його брату – ОСОБА_4 . 
У встановлений законом шестимісячний строк позивач - ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу. У межах цієї справи ним було оформлено право на спадкування земельних часток (паїв). 
Брат позивача – ОСОБА_4 протягом встановленого законом строку заяву до нотаріуса про прийняття спадщини не подав, а отже, відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України він вважається таким, що не прийняв спадщину. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.
Так, відповідно до законодавства, чинного до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Згідно зі ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року (зі змінами) на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.
Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 №112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26, та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року №69, які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48.
Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).
Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.
Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи - робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону.
Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя.
Так, згідно із ч. 1 ст. 22 цього Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Відповідно до ст. 1216 1219 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Оскільки спадкодавець - мати позивача за свого життя не оформила у встановленому законом порядку право власності на вказане будинковолодіння, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, тому його права підлягають захисту в обраний ним спосіб.
За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно -задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя І. М. Шевченко