ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

30 березня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/141/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом адвоката Задоєнка Олексія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

22.01.2026 до Луганського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Задоєнко Олексій Вікторович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив суд:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті компенсації ОСОБА_1 за невикористані її сином ОСОБА_2 днів щорічної відпустки за 2020-2022 роки в кількості 38 календарних днів та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2021-2023 роки в кількості 42 календарні дні;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані її сином ОСОБА_2 днів щорічної відпустки за 2020-2022 роки в кількості 38 календарних днів та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2021-2023 роки в кількості 42 календарних днів в сумі 319547,95 гривень;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 3% річних за період з 11.03.2023 по 24.01.2026 в сумі 27524,90 гривень та інфляційних втрат за період з 11.03.2023 по 24.01.2026 в сумі 80382,26 гривень, а разом 427455,11 грн (чотириста двадцять сім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 11 копійок) без урахування 10% гонорару в разі позитивного вирішення спору на користь позивача;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 10% гонорару від загальної суми, визначеної в позові, в разі позитивного вирішення спору на користь позивача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу в період з 26.06.2020 по 25.02.2023. Внаслідок поранення, отриманого під час захисту Батьківщини, син позивача, ОСОБА_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 02.03.2023, виданим Новокодацьким ВДРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
У листопаді 2025 року позивач звернулась до адвоката Задоєнка Олексія Вікторовича для надання правничої допомоги, а саме уточнення усіх належних їй виплат, які входять до складу грошового забезпечення її сина. З метою аналізу виплачених сум позивачці адвокатом Задоєнком О.В. було направлено у грудні 2025 року адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 про надання витягів з наказів про включення та виключення зі списків особового складу, довідки про грошове забезпечення ОСОБА_2 в період проходження ним військової служби у вч НОМЕР_1 .
Згідно з відповіддю відповідача, викладеної у листі від 13.01.2026 № 694/355 додана довідка про доходи за період з 06/20-02/2023, з якої також вбачається, що ОСОБА_2 не була нарахована та виплачена компенсація за неотримані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки.
Після загибелі сина позивача відповідачем не було нараховано та виплачено компенсацію, яку мав отримати ОСОБА_2 у разі звільнення з військової служби.
Позивачка вважає, що відповідач порушив норми Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців», наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, тому бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті належної ОСОБА_2 компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток його матері ОСОБА_1 у зв`язку з його смертю, є такою, що суперечить нормам Конституції України та чинному законодавству.
Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву адвоката Задоєнка Олексія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду, документа про сплату судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Ухвалою суду від 28.01.2026 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду: відзив на позовну заяву (відзив) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів, а також: звернення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні щорічних та додаткових відпусток, наслідки розгляду такого звернення; інформацію про невикористані дні щорічної відпустки за 2020-2022 роки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій ОСОБА_2 за 2021-2023 роки, зобов`язано ОСОБА_1 (її представника - адвоката Задоєнка Олексія Вікторовича) надати суду належним чином засвічену копію свідоцтва про народження або інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ; доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка має право на отримання компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні відпусток; а також доказів звернення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплачу компенсації за неотримані ОСОБА_2 дні щорічних та додаткових відпусток.
13.02.2026 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.
Пункт 22 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яким встановлено, що "у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, а в разі відсутності такого розпорядження - особам, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини" був включений до даного закону лиш 06.09.2023 згідно із Законом № 3379-IX від 06.09.2023 та зараз викладено в редакції Закону № 4470-IX від 04.06.2025, а смерть військовослужбовця ОСОБА_2 , настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до появи правового регулювання на законодавчому рівні.
Окрім того, дане питання регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2024 № 37 "Про затвердження Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті)", в якій вказано, що "Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується у частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті) з 5 жовтня 2023 року.", а отже також вже після смерті ОСОБА_2 .
Військовою частиною НОМЕР_1 дотримано принципу "належного урядування", який закріплений у практиці Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ). Так у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказує, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права. Таку ж позицію Європейський Суд з прав людини підтвердив у рішеннях у справах «Беєлер проти Італії» (заява № 33202/96), «Онер`їлдіз проти Туреччини» (заява № 48939/99), «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (заява № 21151/04) і «Москаль проти Польщі» (заява № 10373/05).
Також у справі "Broniowski v. Poland" (заява 31443/96) ЄСПЛ вказує, що держава не може ухилятися від виконання власних законів, а отже повинна діяти відповідно до них.
У постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Також для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Військова частина НОМЕР_1 не допускала протиправних дій чи бездіяльності стосовно невиплати компенсації за невикористані дня відпустки ОСОБА_2 , оскільки діяла в межах та спосіб визначений законодавством на момент смерті ОСОБА_2 .
22.03.2023 року за вх.№4129 до Військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від ІНФОРМАЦІЯ_3 до якого звернулася ОСОБА_1 для вирішення питання виплати нарахованого, але не отриманого її сином грошового забезпечення та отримання допомоги на поховання. До даного листа були долучені заява ОСОБА_1 та додані до неї документи.
На підставі заяви ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено виплату належного її сину грошового забезпечення (50%), додаткової винагороди (50%), грошової допомоги на оздоровлення (50%), матеріальної допомоги (50%), а також допомоги на поховання (100%). Виплата в розмірі 50% зумовлена тим, що до заяви ОСОБА_3 додано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , в якому вказано, що його батьком є ОСОБА_4 . Також у листі ІНФОРМАЦІЯ_3 вказано, що ОСОБА_4 проживає у м. Сєверодонецьк. Жодної інформації ні до заяви в 2023 році, ні до адвокатського запиту, ні до даної позовної заяви про смерть ОСОБА_4 не додано, а тому ОСОБА_1 не мала права на виплату повного розміру грошового забезпечення, додаткової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги. ОСОБА_4 , батько ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 не звертався за виплатою грошового забезпечення свого сина, а тому належна йому сума коштів буде виплачена після надходження відповідної заяви.
У вказаному листі ІНФОРМАЦІЯ_3 не було прохання ОСОБА_1 стосовно виплати компенсації за невикористані дня відпустки.
30.12.2025 року на адресу військової частини надійшов адвокатський запит адвоката Задоєнка О.В. в інтересах ОСОБА_1 з проханням надати наступну інформацію: 1.Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про включення ОСОБА_2 до списків особового складу; 2.Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виключення зі списків особового складу солдата ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю; 3.Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині обрахування кількості днів невикористаної ОСОБА_2 днів щорічної відпустки у 2019, 2022, 2021, 2022 та 2023 роках, обрахування кількості днів невикористаної додатковї відпустки як учасник бойових дій; 4.Розрахунок кількості днів невикористаної щорічної відпустки за періоди з 2020 по 2023 роки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій; 5.Довідку про грошове забезпечення ОСОБА_2 за період з 2020 по 2023 роки; 6.У разі відмови у задоволенні цих вимог надати обгрунтовану відповідь.
Ні в адвокатському запиті, ні після отриманої інформації ОСОБА_1 не зверталася до військової частини НОМЕР_1 із проханням виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки ОСОБА_2 . У зв`язку з викладеним вище, командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що Позивачем не доведено факту звернення ОСОБА_1 за отриманням компенсації невикористаних днів відпустки її сином ОСОБА_2 . Також Позивачем не доведено того, що у разі задоволення позовної заяви ОСОБА_1 має право на виплату всієї суми коштів, оскільки також є батько військовослужбовця - ОСОБА_4 , який має рівні права з Позивачем.
У позовній заяві Позивачем проводяться розрахунки належних сум компенсації за невикористані дні відпустки і включається сума додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн, однак командування військової частини НОМЕР_1 не погоджується з цим.
У справі № 240/2921/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27.03.2025 прийшов до наступних висновків.
Вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, Верховний Суд зазначає, що пункт 1 Постанови № 168 чітко і однозначно передбачає, що: - додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану; - розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; - визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 200/1564/24.
Застосовуючи указану правову позицію колегія суддів не стверджує про подібність правовідносин у справі № 200/1564/24 та у справі що розглядається, а використовує указаний підхід для з`ясування правової природи додаткової винагороди, установленої пунктом 1 Постанови № 168.
Отже, оскільки до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, має тимчасовий (непостійний) характер, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану, Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні позивачки зі служби в поліції, додаткової винагороди, яка нараховувалася та виплачувалася їй з березня 2022 року по жовтень 2022 року включно, відповідно до Постанови № 168.
Таким чином, відповідно до вказаних нормативно-правових актів, при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, не враховуються додаткова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а тому при обраховуванні вказаних виплат не повинна застосовуватися сума додаткової винагороди.
Щодо нарахування та виплати позивачу інфляційних втрат та 3% річних - за змістом частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Стаття 625 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, знаходиться в книзі 5 ЦК України зобов`язальне право.
Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно із частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України. 
Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
За частиною другою статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Отже, положення зазначеної вище норми передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, а також постанові Верховного Суду у справі №753/10967/16-ц та узгоджується з аналізом практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України, викладених у листі Верховного Суду України від 1 липня 2014 року.
У зв`язку з вищевикладеним, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем не регулюються цивільно-правовим договором, внаслідок якого може настати відповідальність щодо виплати інфляційних втрат і 3% річних, а тому підстави нарахування позивачу інфляційних втрат та 3% річних відсутні.
Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 є помилковим, оскільки дане судове рішення не стосується правовідносин щодо проходження військової служби, а стосується господарських правовідносин між двома суб`єктами господарювання.
Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що Позивачем не доведено позовних вимог стосовно нарахування та виплати інфляційних втрат та 3% річних, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню.
Стосовно стягнення з військової частини НОМЕР_1 витрат на оплату правничої допомоги - у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи). Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).
Гонорару успіху є неспівмірними та необґрунтованими заявленими представником Позивача витрат на послуги адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Дана справа не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних та нормативно-правових актів, представником Позивача, матеріали справи не містять доказів та матеріалів на збирання яких представник Позивача витратив значний час.
Таким чином, враховуючи складність справи (справу розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), предмет спору та значення справи для сторін, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, сума, заявлена до відшкодування у розмірі щонайменше 13500 гривень та 10% гонорару в разі позитивного вирішення спору на користь Позивача є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. Отже, позовна вимога у вигляді стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача витрати на професійну правову допомогу є безпідставною та необґрунтованою.
На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
18.02.2026 представником позивача надано відповідь на відзив, у якій зазначено таке.
У своєму відзиві відповідач зазначає, що станом на дату смерті ОСОБА_2 діяла інша редакція статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців», а тому коли позивач через ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулась про виплату належного її синові грошового забезпечення, то було виплачено ту суму, яка була визначена цією статтею в редакції, яка діяла на той момент. 
Дана позиція відповідача є неправильною, оскільки в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 № 72, яким ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу, було допущено грубі помилки в частині ненарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2020-2022 роки та відпустки як УБД за 2021-2023 роки. Отже, відповідач не тільки не дотримався вимог Інструкції № 124, а й не виправив свої помилки аж до моменту звернення представника позивача в грудні 2025 року.
Відповідачем не надсилалось позивачеві витягу з наказу про виключення її сина зі списків особового складу, тому що позивач зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_5 для оформлення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю сина та виплатою грошового забезпечення як спадкового майна.
ОСОБА_1 не є фахівцем у сфері права і не могла знати про недотримання відповідачем вимог Інструкції № 124. Ця бездіяльність відповідача продовжилась би і далі, якби позивач не звернулась до адвоката Задоєнка О.В. з проханням перевірити правомірність обчислення днів щорічної відпустки та відпустки як УБД за 2020-2023 роки відповідно.
Посилання відповідача на зміни статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист» військовослужбовців шляхом доповнення частини 22, які відбулися 09 вересня 2023 року, не звільняє відповідача від перевірки правильності нарахування та виплату належного спадкового майна спадкоємцям померлих внаслідок поранень військовослужбовців. Відповідач не пояснює причини своєї бездіяльності в частині правильності обрахування невикористаних днів щорічної відпустки та відпустки як УБД, починаючи з 09.09.2023 по дату звернення представника возивача, не надає обгрунтованих пояснень посадових осіб військової частини НОМЕР_1 про причини допущення таких грубих помилок, не надає наказ командира військової частини про призначення службового розслідування за фактом грубого порушення військового законодавства посадовими особами відділення персоналу.
Також даний спір стосується порушення прав позивача, які існували до винесення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2026 № 2, яким внесено зміни до наказу від 11.03.2023 № 72. Позивач не є фахівцем в області права і не могла знати про порушення своїх прав до звернення до адвоката для консультації.
Посилання відповідача на те, що позивач зверталась із заявою про виплату належних їй коштів, не свідчить про отримання нею витягу з наказу від 11.03.2023 № 72. Супровідний лист ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким витребувався наказ про виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу, не містить розписки позивача про отримання цього витягу.
Так, спеціальне законодавство не містило до 09.09.2023 норм, які би визначали виплату спадкоємцям в якості спадкового майна компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки як УБД загиблими чи померлими військовослужбовцями, однак Верховний Суд зазначав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Відтак, посилання відповідача на те, що на момент смерті ОСОБА_2 не існувало відповідної норми, є помилковим, оскільки компенсація за невикористані дні спадкоємцям передбачена трудовим та цивільним законодавством.
Є помилковим твердження відповідача на те, що позивач повинна була звернутися до відповідача із заявою про нарахування та виплату недоотриманої компенсації. Однак, адвокатський запит представника позивача є зверненням позивача містить вказівку на те, що при виключенні ОСОБА_2 зі списків особового складу, було допущено порушення чинного законодавства, які призвели до порушення прав позивача в частині недоотримання нею компенсації за невикористані її сином днів щорічної відпустки та додаткової відпустки як УБД.
Касаційний адміністративний суд Верховного Суду у своїй постанові від 28.08.2018 по справі № 826/6382/17 зазначив: «Обов`язок доказування правомірності своїх дій та рішень в адміністративних справах покладається на суб`єкта владних повноважень, який подає докази та обґрунтування правомірності своїх рішень та дій у судах першої та апеляційної інстанцій. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин…».
У постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 19.12.2024 по справі № 280/1153/23 (К/990/44165/23) зазначено наступне: «…Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване…».
Оскільки відзив військової частини НОМЕР_1 як суб`єкта владних повноважень містить лише загальні фрази, а не конкретні аргументи на підтвердження законності своїх дій, відтак, відзив відповідача не підлягає задоволенню.
Посилання відповідача на позиції Касаційного адміністративного суду Верховного суду по справі № 240/2921/23 є помилковим, оскільки той спір стосувався перерахунку пенсії, а не стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки загиблим військової службовцем. Більш того, ця справа не є зразковою, а відтак, не може бути прийнята судом як обов`язкова. Додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, виплачувалась синові Позивача протягом усього лікування після отримання поранення до моменту смерті, тобто мала постійний характер і була складовою його грошового забезпечення, відтак, обрахування середньомісячного та середньоденного заробітку включає в себе усі суми виплаченої додаткової грошової винагороди за останні 6 місяців, що передували смерті ОСОБА_2 .
У своїй постанові від 11.04.2025 по зразковій справі № 280/8933/24 Касаційний адміністративний Суд Верховного суду зазначив: «…Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9- рп/2013 виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.
За висновком Конституційного Суду України кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Отже, нормативне урегулювання відносин щодо компенсації громадянам втрати частини доходів вказує на те, що така компенсація пов`язана, по-перше, з порушенням встановлених строків виплати таких доходів; по-друге, з виключним переліком доходів як систематичних грошових виплат громадянам; по-третє, з фактом виплати нарахованих доходів. При цьому, підставою для компенсації є затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців. Тому розмір компенсації невід`ємно пов`язаний з видом та розміром невчасно виплаченого доходу, а також з тривалістю часу, протягом якого була затримка його виплати…».
Так, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки та відпустки як УБД за своєю природою відноситься до заробітної плати. Однак, вона повинна була виплачена як спадкове майно, а не як заробітна плата Позивача. Тому оскільки це грошове зобов`язання, то на думку представника Позивача, тут підлягає застосуванню саме норми Цивільного Кодексу України в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Також представник позивача зазначив, що Акт виконаних робіт буде надано разом із заявою про стягнення витрат протягом 5 днів після винесення рішення.
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України НОМЕР_5 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки від 20.07.2022 № 1239-5001894196 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.06.2011 по справі № 2-1696/2011 розірвано шлюб, укладенbq між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який мав статус учасника бойових дій, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 26.06.2020 по 11.03.2023, що підтверджується відомостями зі свідоцтва про народження (видано повторно) серії НОМЕР_6 , посвідченням серії НОМЕР_7 , витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_8 (по стройовій частині) від 26.06.2020 № 178, від 11.03.2023 № 72, від 02.01.2026 № 2.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 02.03.2023 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 . 
Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2023 № 72 Солдата ОСОБА_5 , військовослужбовця в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_9 , колишнього командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу, який помер "25" лютого 2023 року внаслідок вибуху протитанкової міни, внаслідок наїзду БТРом, гострої легенево-серцевої недостатності, інфаркту правої легені, тромбоемболгії легеневої артерії, множинних вогнепальних осколочних поранення тулубу, кінцівок, ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з "11 " березня 2023 року та направити документи до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Цей наказ не містив відомостей про використання ОСОБА_2 щорічної основної та додаткової відпусток учасникам бойових дій, не зазначено, чи виплачувалась компенсація.
Так, 06.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою на адресу командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просила відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, виплачувати всі належні її сину, ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Вітчизни, кошти на її особистий картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк».
ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи направлено до військової частини НОМЕР_1 листом від 06.03.2023 вих. № 1935, який зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 22.03.2023 вх. № 4129.
Представник позивача в заявах у справі зазначає, що позивач не підтримує відносин з батьком померлого сина, а тому не знає, чи подавав ОСОБА_4 заяву про відкриття спадщини, і що ОСОБА_1 було виплачено в межах спадкової справи невиплачене грошове забезпечення ОСОБА_2 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 № 72.
Представник відповідача у відзиві зазначив, що на підставі заяви ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено виплату належного її сину грошового забезпечення (50%), додаткової винагороди (50%), грошової допомоги на оздоровлення (50%), матеріальної допомоги (50%), а також допомоги на поховання (100%). Виплата в розмірі 50% зумовлена тим, що до заяви ОСОБА_3 додано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , в якому вказано, що його батьком є ОСОБА_4 . Також у листі ІНФОРМАЦІЯ_3 вказано, що ОСОБА_4 проживає у м. Сєверодонецьк. Жодної інформації ні до заяви в 2023 році, ні до адвокатського запиту, ні до даної позовної заяви про смерть ОСОБА_4 не додано, а тому ОСОБА_1 не мала права на виплату повного розміру грошового забезпечення, додаткової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги. ОСОБА_4 , батько ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 не звертався за виплатою грошового забезпечення свого сина, а тому належна йому сума коштів буде виплачена після надходження відповідної заяви.
Адвокат Задоєнко О.В. звернувся до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом № 12/11-1 від 12.11.2025, в якому просив зобов`язати підлеглих осіб надати наступну інформацію: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про включення ОСОБА_2 до списків особового складу; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виключення зі списків особового складу солдата ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині обрахування кількості днів невикористаної ОСОБА_2 днів щорічної відпустки у 2019, 2022, 2021, 2022 та 2023 роках, обрахування кількості днів невикористаної додатковї відпустки як учасник бойових дій.
Адвокатський запит обгрунтовано тим, що до адвоката Задоєнка Олексія Вікторовича за наданням правової допомоги звернулась ОСОБА_1 . Її син, ОСОБА_2 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 № 72 його було виключено зі списків особового складу вч НОМЕР_1 у зв`язку зі смертю. В даному наказі зазначено наступне: «….Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення. Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260». Проте в наказі не зазначено, чи використав ОСОБА_2 щорічну відпустку за 2020, 2021, 2022 роки та додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2020-2023 роки. Не зазначено також розмір компенсації цих відпусток, не зазначено компенсацію за неотримане речове забезпечення, не зазначено чи отримував щорічну допомогу на оздоровлення за попередні роки. Таким чином, даний наказ не відповідав вимогам наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, який діяв на день видачі вищезгаданого наказу. 
16.12.2025 адвокат ОСОБА_6 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом № 16/12-1, в якому зазначив, що у відповіді від 10.12.2025 № 694/9534 військова частина НОМЕР_1 не надала чіткої відповіді на зазначені у запиті питання. Так, військова частина НОМЕР_1 у відповіді не надала інформації про причини, чому в наказі про виключення зі списків військової частини не зазначено, чи використав ОСОБА_2 щорічну відпустку за 2020, 2021, 2022 роки та додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2020-2023 роки. Не зазначено також розмір компенсації цих відпусток, не зазначено компенсацію за неотримане речове забезпечення, не зазначено чи отримував щорічну допомогу на оздоровлення за попередні роки. Просив надати, зокрема, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині обрахування кількості днів невикористаної ОСОБА_2 днів щорічної відпустки у 2019, 2022, 2021, 2022 та 2023 роках, обрахування кількості днів невикористаної додатковї відпустки як учасник бойових дій; розрахунок кількості днів невикористаної щорічної відпустки за періоди з 2020 по 2023 роки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Листом від 13.01.2026 вих. № 694/355 військова частина НОМЕР_1 надала відповідь на адвокатський запит, надіславши довідку про доходи за період з 2020 по 2023 роки солдата ОСОБА_5 ; Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2 від 02.01.2026; Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №178 від 26.06.2020; Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №364 від 29.12.2020; Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №13 від 14.01.2021; Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №3 02 від 01.11.2021; Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №330 від 29.11.2021.
Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.01.2026 № 2 внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2023 № 72, пункт 2 викладено в наступній редакції:
"2. Солдата ОСОБА_5 , військовослужбовця в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_9 , колишнього командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу, який помер "25" лютого 2023 року внаслідок вибуху протитанкової міни, внаслідок наїзду БТРом, гострої легенево-серцевої недостатності, інфаркту правої легені, тромбоемболгії легеневої артерії, множинних вогнепальних осколочних поранення тулубу, кінцівок, ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з "11 " березня 2023 року та направити документи до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби…
…Виплатити членам сім`ї або близьким родичам померлого допомогу на поховання в розмірі п`яти прожиткових мінімумів. 
Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 580 % місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 87,8 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з "01" лютого 2023 року по "28" лютого 2023 року. 
Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 02 роки 07 місяців 29 днів, загальна з урахуванням пільгової 04 роки 01 місяць 06 днів. 
Щорічна основна відпустка за 2020 рік, передбачена в кількості 15 діб, використана в кількості 14 діб. 
Щорічна основна відпустка за 2021 рік, передбачена в кількості 30 діб, використана в кількості 26 діб. 
Щорічна основна відпустка за 2022 рік, передбачена в кількості 30 діб, не використана.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік, передбачена в кількості 03 діб, не використана.
Додаткова відпустка учасникам бойових дій за 2021-2023 роки не надавалась, компенсація не виплачувалась. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплатити додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з розрахунку 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, за період з "01" лютого 2023 року по "28" лютого 2023 року. 
Виплатити грошову допомогу на оздоровлення відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.
Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" в розмірі місячного грошового забезпечення. 
Постійним або службовим житлом не забезпечувався. 
У поточному році солдат ОСОБА_2 здійснив 0 (нуль) стрибків з парашутом та відповідно до наказу Міністра Оборони України від 25 лютого 2010 року № 82 не має право на пільгове обчислення вислуги років на пенсію на пільгових умовах. 
Підстава: свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 видане 02 березня 2023 року Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)".
Підстава: рапорт капітана ОСОБА_7 (вх. № 89/р від 02.01.2026)».
Станом на дату розгляду справи питання щодо виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані ОСОБА_8 дні щорічної та додаткової відпусток не вирішувалося, виплату не здійснено.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
За приписами пунктів 1, 8, 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту (14) військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Частиною третьою п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
Детально це питання врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).
Згідно з п. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно із пунктом 180 Положення № 1153/2008 військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються: 
1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законом;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням;
3) творчі відпустки;
4) соціальні відпустки:
відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами;
відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;
відпустка у зв`язку з усиновленням дитини;
додаткова відпустка військовослужбовцям, які мають дітей;
5) відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва);
6) відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
Згідно з пунктом 12 статті 12 Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 5 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
У силу вимог статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з абзацом 1 пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу (пункт 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ).
Пунктом 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Відповідно до частини другої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, що діє з 06.09.2023) у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини".
Розділом ХХХ Порядку № 260 регламентовано порядок виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Так, пунктом 1 розділу ХХХ Порядку № 260 (станом на дату виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини) було передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХ Порядку № 260 (в редакції, чинній станом на дату виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини) грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.
Судом установлено, що 06.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою на адресу командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просила виплачувати всі належні її сину, ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Вітчизни, кошти на її особистий картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк».
Представник відповідача у відзиві зазначив, що на підставі заяви ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено виплату належного її сину грошового забезпечення (50%), додаткової винагороди (50%), грошової допомоги на оздоровлення (50%), матеріальної допомоги (50%), а також допомоги на поховання (100%). Виплата в розмірі 50% зумовлена тим, що до заяви ОСОБА_1 додано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , в якому вказано, що його батьком є ОСОБА_4 . 
Разом з тим, питання щодо виплати матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 компенсації за невикористані ОСОБА_2 відпустки під час розгляду її заяви від 06.03.2023 взагалі не вирішувалося, оскільки в наказі військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 № 72, яким ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку з загибеллю під час виконання обов`язків військової служби не містилося відомостей про використання ним щорічної та додаткової відпусток, про виплату чи невиплату компенсації за такі відпустки.
Стосовно доводів представника позивача про те, що обов`язок виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані її сином дні відпусток був визначений трудовим і цивільним законодавством, суд зазначає, що право на компенсацію невикористаних днів відпусток дійсно станом на дату виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу вйськової частини було передбачено трудовим законодавством, проте саме в межах відносин з проходження військової служби, які виникли між ОСОБА_2 та відповідачем, а не в межах правовідносин між матір`ю загиблого військовослужбовця та військовою частиною.
Тобто, подана ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 заява від 06.03.2023 була розглянута відповідачем, виходячи з обставин, які існували на той час, та з урахуванням діючого на той час нормативного регулювання, у разі незгоди з наслідками розгляду заяви позивач мала право оскаржити відповідні рішення, дії, бездіяльність відповідача у строки, встановлені статтею 122 КАС України.
Після звернення адвоката до відповідача з адвокатським запитом щодо спірного питання військовою частиною НОМЕР_1 наказом від 02.01.2026 № 2 внесено зміни до наказу від 11.03.2023 № 72, зокрема, визначено, що ОСОБА_2 щорічна основна відпустка за 2020 рік, передбачена в кількості 15 діб, використана в кількості 14 діб; щорічна основна відпустка за 2021 рік, передбачена в кількості 30 діб, використана в кількості 26 діб, щорічна основна відпустка за 2022 рік, передбачена в кількості 30 діб, не використана, щорічна основна відпустка за 2023 рік, передбачена в кількості 03 діб, не використана; додаткова відпустка учасникам бойових дій за 2021-2023 роки не надавалась, компенсація не виплачувалась. 
Суд погоджує доводи відповідача, що з метою вирішення питання про нарахування та виплату матері загиблого військовослужбовця компенсації за невикористані її сином дні щорічної та додаткової відпусток позивачем або її представником мала бути подана відповідна заява.
Так, пунктом 2 розділу ХХХ Порядку № 260 у чинній редакції передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне та не виплачене йому до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті)), після здійснення актового запису про смерть такого військовослужбовця, виплачується особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок захоплення військовослужбовця в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - особам, зазначеним у пункті 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а у разі їх відсутності - включається до складу спадщини військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув).
Грошове забезпечення виплачується спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Відповідно до пункту 3 розділу ХХХ Порядку № 260 у чинній редакції компенсація за невикористані дні відпусток військовослужбовців, у разі їх загибелі (смерті), виплачується відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37 (Пункт 3 розділу із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства оборони № 910 від 31.12.2025 - застосовується з 03 серпня 2025 року).
Пунктом 6 Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 р. № 37 (далі - Порядок № 37) визначено, що виплата грошової компенсації заявникам здійснюється за їх заявою, складеною у довільній формі та поданою у паперовій або електронній формі на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини, органу, закладу, установи, організації за місцем проходження служби загиблих (померлих) військовослужбовців, поліцейських.
Пунктом 7 Порядку № 37 визначено перелік документів, які додаються до цієї заяви.
Тобто, внаслідок видання відповідачем наказу № 2, яким внесено зміни до наказу від 11.03.2023 № 72 в частині визначення кількості невикористаних ОСОБА_2 днів щорічної та додаткової відпусток, винесено 02.01.2026, у відповідача не виник автоматичний обов`язок щодо перегляду заяви ОСОБА_1 від 06.03.2023, натомість у позивача виникло право звернення до відповідача з заявою про нарахування та виплату їй компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні відпусток.
Суд зауважує, що звернення адвоката з адвокатським запитом щодо отримання інформації з метою надання правничої допомоги клієнту не є тотожним зверненню особи з заявою до суб`єкта владних повноважень - відповідача, яка породжує обов`язок у останнього вирішити спірне питання. 
Так, Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.
Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.
Таким чином, адвокатський запит є зверненням, спрямованим на отримання необхідних для надання правничої допомоги клієнту інформації, і не є тотожним заяві, поданій в порядку статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в інтересах клієнта з вимогою вирішити питання щодо виплати певних сум. 
Адвокатські запити, направлені адвокатом Задоєнком О.В. 12.11.2-25 за № 12/11-1 та 16.12.2025 за № 16/12-1 містили вимоги щодо надання інформації. 
Вимоги про здійснення нарахування та виплати Калініч Р.В. у адвокатських запитах відсутні.
Щодо доводів представника позивача про ненадання повної відповіді на адвокатські запити, суд зазначає, що позивачем у таких справах може бути саме адвокат, тобто відповідні обставини не охоплюються предметом доказування у цій справі.
Такм чином, питання щодо права позивачки на нарахування та виплату компенсації за невикористані її сином дні щорічної та додаткової відпусток, визначені наказом від 02.01.2026 № 2, взагалі не розглядалося відповідачем, не вирішувалося питання щодо наявності чи відсутності такого права, виходячи з аналізу діючого станом на дату звернення з такою заявою законодавства, не здійснювався розрахунок такої компенсації.
Суд зауважує, що за правовою позицією Верховного суду в постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15 дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). 
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Оскільки нормами Порядку № 260 чітко визначено, що грошове забезпечення виплачується спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату, саме відповідач наділений повноваженнями щодо вирішення питання про право позивача на виплату компенсації за невикористані її сином дні щорічної та додаткової відпусток, здійснення розрахунку такої компенсації, а суд може перевірити правомірність висновків суб`єкта владних повноважень щодо наявності або відсутності такого права, дослідити правильність здійсненого розрахунку.
З огляду на наведене, суд вважає, що станом на дату розгляду справи відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати компенсації ОСОБА_1 за невикористані її сином ОСОБА_2 дні щорічної відпустки за 2020-2022 роки в кількості 38 календарних днів та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2021-2023 роки в кількості 42 календарні дні, відповідно звернення з вимогами про стягнення конкретної суми компенсації, стягнення 3% річних та інфляційних втрат є передчасним і такі вимоги задоволенню не підлягають. 
Щодо доводів, викладених відповідачем у відзиві, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 28.05.2020 у справі № 826/17201/17, від 23.11.2023 у справі № 360/5184/19 суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування. У зв`язку з цим адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання» свого рішення).
В межах спірних правовідносин питання щодо виплати ОСОБА_1 компенсації не вирішувалося, відповідач не приймав рішень про відмову у такій виплаті.
Представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що посилання відповідача на зміни статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист» військовослужбовців шляхом доповнення частини 22, які відбулися 09 вересня 2023 року, не звільняє відповідача від перевірки правильності нарахування та виплати належного спадкового майна спадкоємцям померлих внаслідок поранень військовослужбовців, відповідач не пояснює причини своєї бездіяльності в частині правильності обрахування невикористаних днів щорічної відпустки та відпустки як УБД, починаючи з 09.09.2023 по дату звернення представника позивача, не надає обгрунтованих пояснень посадових осіб військової частини НОМЕР_1 про причини допущення таких грубих помилок, не надає наказ командира військової частини про призначення службового розслідування за фактом грубого порушення військового законодавства посадовими особами відділення персоналу.
З цього приводу суд зауважує, що, виходячи з заявлених позивачем позовних вимог та їх підстав, наведених у позові, предметом спору не є правильність обрахування невикористаних днів щорічної відпустки та відпустки як УБД, починаючи з 09.09.2023 по дату звернення представника позивача, рішення, дії, бездіяльність відповідача щодо призначення службового розслідування по факту видання неправомірних, на думку представника позивача, наказів. 
Підсумовуючи викладене, позивач має право звернутися до командира військової частини у визначеному законодавством порядку з заявою про виплату компенсації за невикористані її сином ОСОБА_2 дні щорічної та додаткової відпусток, а вже за наслідками розгляду такої заяви відповідачем, у разі незгоди з прийнятим рішенням - до суду за захистом порушеного права. 
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
З огляду на встановлені обставини, з урахуванням нормативного врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Задоєнка Олексія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	А.Г. Секірська