ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/22335/25
Провадження № 22-ц/820/525/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
розглянув в порядку ч 1 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 686/22335/25 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року, ухвалене суддею Мазурок О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про стягнення безпідставно збережених (утриманих) коштів.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь безпідставно збережені (утримані) кошти в сумі 20400 грн.
На обґрунтування свого позову вказував, що 04 січня 2025 року Інспектором відділу поліцейської діяльності № 2 (м. Ізяслав) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Аністратенком В.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА №3791506, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. У вказаній постанові було зазначено наступні реквізити для сплати штрафу в графі «призначення платежу»: 21081300; ЕНА3791506. 21 січня 2025 року ним сплачено обумовлену у вказаній постанові суму штрафу за вказаними в ній платіжними реквізитами. Надалі, в межах строку на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень ним оскаржено вказану постанову до суду.
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11.06.2025 у справі № 675/146/25, з урахуванням ухвали суду від 04.08.2025, його позов задоволено та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА №3791506 від 04.01.2025 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 400 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите.
При цьому, вказував позивач, що сума сплаченого ним штрафу йому не повернута. На момент сплати ним штрафу підстава для такої сплати існувала, оскільки була чинною постанова у справі про адміністративне правопорушення. Відтак, не можна вважати, що кошти були сплачені помилково. Однак з огляду на набрання законної сили судовим рішенням про скасування відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідна юридична підстава відпала, з огляду на такі обставини позивач просив задовольнити позов.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року аозов задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені (утримані) кошти в сумі 20400 грн. 
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 968,96 грн сплаченого судового збору.
Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Представник апелянта зазначає, що позивач чітко знав та усвідомлював, що обов`язку сплачувати кошти зазначені у постанові не має, він діяв виключно добровільно та на власний розсуд, ставлячи на меті не отримання подвійного розміру штрафу у разі незадоволення його позовних вимог у справі про адміністративне правопорушення, щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Внесення коштів у розмірі 20400 грн здійснив добровільно без будь якого тиску з боку працівників поліції. Сплачуючи кошти, позивач вірогідно мав на меті отримати впевненість в тому, що сума штрафу за притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП не подвоїться. Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що сплачені ним грошові кошти у розмірі 20400 грн. за сплату штрафу згідно адміністративної постанови ЕНА №3791506 від 04.01.2025 року підлягають поверненню відповідачем на підставі ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуті. Натомість відповідач категорично не погоджується із вказаними твердженнями позивача та висновком суду про наявність підстав для задоволення позову на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки 04 січня 2025 року інспектором відділу поліцейської діяльності №2 (м. Ізяслав) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Аністратенком В.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3791506, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.
Також представник апелянта посилається, що у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності вказані реквізити бюджетного рахунку, відкритого в органах Державної казначейської служби України, призначеного для зарахування адміністративного штрафу згідно з чинним законодавством України, вказані обставини спростовують твердження позивача про безпідставне збереження (утримання) коштів.
Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, судом встановлено, що 04 січня 2025 року Інспектором відділу поліцейської діяльності №2 (м. Ізяслав) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Аністратенком В.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ЕНА № 3791506, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.
21 січня 2025 року ОСОБА_1 було сплачено обумовлену у вказаній постанові суму штрафу за вказаними в ній платіжними реквізитами.
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11.06.2025 у справі № 675/146/25, з урахуванням ухвали суду від 04.08.2025, позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА №3791506 від 04.01.2025 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 400 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу, зазначеного вище, адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За змістом глав 82 і 83ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент сплати 21 січня 2025 року позивачем штрафу у розмірі 20400 грн юридична підстава для такої сплати існувала, оскільки була чинною постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 04 січня 2025 року.
В подальшому, з огляду на скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення судом відповідна юридична підстава відпала.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 зроблено висновок, що сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави (п. 39).
У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.
Також Верховного Суду України в постановах від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15 зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Тобто набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин(частина перша статті 167 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).
З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах,у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу,який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету.
За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).
Аналізуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що після скасування судом постанови щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 400 грн та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення останній згідно зі статтею 1212 ЦК України, має право на звернення до суду з позовом про стягнення суми перерахованих коштів до Державного бюджету України, як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.
Доводи апеляційної скарги, що позивач чітко знав та усвідомлював, що обов`язку сплачувати кошти зазначені у постанові, він діяв виключно добровільно та на власний розсуд, без будь якого тиску з боку працівників поліції, сплатив кошти на підставі відповідної постанови працівника слід відхилити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.
Такі доводи апелянта суперечать вищенаведеним нормам права та практиці Верховного Суду.
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Судді    А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова