П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 949/907/25
Провадження № 22-ц/4815/182/26

Головуючий у Дубровицькому районному суді 
Рівненської області: суддя Оборонова І.В.
Заочне рішення суду першої інстанції ухвалено
14 жовтня 2025 року в м. Дубровиця
Сарненського району Рівненської області
без фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий: Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Акцент-банк" – адвоката Омельченка Євгена Володимировича на заочне рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У квітні 2025 року в суд звернулося Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі - АТ "А-Банк" або банк) з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ABH0CT155101710569006600 від 16 березня 2024 року у розмірі 159 135,61 гривень, з яких: 99 318,94 гривень складає заборгованість за тілом кредиту; 55 358,65 гривень - за процентами; 4458,02 гривень - за пенею.
Заочним рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "А-Банк" заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101710569006600 від 16 березня 2024 року у розмірі 154 677,59 гривень, яка складається із: 99 318,94 гривень - загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 55 358,65 гривень - загального залишку заборгованості за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "А-Банк" 2 354,53 гривень судових витрат.
В задоволенні решти позову відмовлено.
На рішення суду представником банку – адвокатом Омельченком Є.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про помилковість висновків суду щодо відмови в стягненні нарахованої пені на підставі п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, яким, зокрема, звільнено позичальника від обов`язку сплати пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії в Україні воєнного стану та установлено обов`язок кредитодавця щодо списання передбаченої та нарахованої відповідним договором пені з 24 лютого 2022 року. 
На переконання заявника, вказана норма Цивільного кодексу України в спірних правовідносинах не є спеціальною, а загальною нормою права, тому не підлягає застосуванню. Натомість для регулювання спірних правовідносин існує спеціальний закон – Закон України "Про споживче кредитування", який не містить обмежень для кредитодавця щодо нарахування заявленої до стягнення пені.
З наведених підстав просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, та задовольнити позов у повному обсязі.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки рішення суду попередньої інстанції оскаржується лише щодо відмови в стягненні пені, тому в решті воно апеляційним судом не перевіряється.
Як з`ясовано судом, 16 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до АТ "А-Банк" з метою отримання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк" шляхом накладення цифрового власноручного підпису. В анкеті-заяві зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять договір про надання банківських послуг. Позичальник просив вважати наведений зразок його цифрового підпису або його аналог обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. Також він визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису, а його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на паперових носіях. Крім того, відповідач підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного підпису (а.с. 6).
Того ж дня відповідачем підписано електронну заяву про надання послуги "Швидка готівка" № ABH0CT155101710569006600 шляхом накладення електронного підпису (а.с. 7 зв,-8).
За умовами укладеного між сторонами кредитного договору сума кредиту становить 100 000 гривень; строк кредитування — 60 місяців (з 16 березня 2024 року по 15 березня 2029 року включно); процентна ставка (фіксована) — 75 % на рік. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу, розмір якого становить 6 512,27 гривень. Сторони також погодили, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07 % (але не менше 1 гривень) від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. При цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, та не може бути більшою за 15 % від суми простроченого платежу.
Факт видачі відповідачу 16 березня 2024 року грошових коштів у сумі 100 000 гривень згідно з договором № ABH0CT155101710569006600 підтверджувався меморіальним ордером № TR. 35295751. 27500. 65455 від 16 березня 2024 року (а.с. 11).
Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення кредитодавець посилався на те, що в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, тому утворилася заборгованість, яка станом 14 квітня 2025 року становила 159 135,61 гривень, з яких: 99 318,94 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 55 358,65 гривень - за процентами; 4458,02 гривень - за пенею.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207, ст.ст. 626, 628, 638, 526 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1054, ст.ст. 1055, 634 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ст. 549, ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Разом з тим відповідно до п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив АТ "А-Банк" у стягненні пені в сумі 4 458,02 гривень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про споживче кредитування" законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.
При цьому законодавство, яке регулює спірні правовідносини, не містить суперечностей в питанні щодо звільнення позичальника від обов`язку сплати пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії в Україні воєнного стану, а також в обов`язку кредитодавця щодо списання передбаченої та нарахованої відповідним договором пені з 24 лютого 2022 року.
Поготів, якщо б такі правові колізії існували, то ч.2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет його норм над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення конкуренції норм Цивільного кодексу України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15).
Тому всупереч аргументам автора апеляційної скарги положення п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України підлягали безумовному застосуванню при вирішенні спірних правовідносин.
Тобто доводи заявника є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, позаяк зводяться до надання коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.
Також колегія суддів зауважує, що форма кредитного договору не впливає на можливість нарахування пені, адже від неї позичальник звільнений на законодавчому рівні.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Судовий збір, що понесений заявником при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Акцент-банк" – адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення, а заочне рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:       С.В. Хилевич

Судді:         Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків