ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/284/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/10027/25 Категорія: 304090000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Війтенка Вадима Юрійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, –
в с т а н о в и в :

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит Капітал») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 4850552, згідно з умовами якого відповідач отримала 15000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором.
Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором.
ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму.
Однак, відповідач зі свого боку не виконала умов кредитного договору.
Вказують, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 29205,11 грн., з яких, прострочена заборгованість за тілом кредиту становить – 7300,00 грн., заборгованість по процентам – 21905,11 грн. Також зазначають, що 11 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклади Договір відступлення прав вимоги № 72-МЛ.
Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 4850552 від 30 січня 2021 року.
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4850552 від 30.01.2021 року в загальному розмірі 29205,11 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 29205 грн. 11 коп., судовий збір в розмірі 2422,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. 
В решті позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 не заперечувала, що нею було укладено договір про споживчий кредит № 4850552 від 30 січня 2021 року та не заперечувала факту отримання нею коштів.
Крім того, як вбачається з Платіжного доручення 38611714 від 30.01.2021 року АТ КБ «ПриватБанк», 30 січня 2021 року ТОВ «Мілоан» було перераховано  ОСОБА_1 15000 грн. 00 коп. Призначення платежу: Кошти згідно договору 4850552.
Суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7300,00 грн. підлягає задоволенню.
Щодо розміру нарахованих відсотків, то суд першої інстанції зазначив, що пролонгація на стандартних умовах відбувається лише у випадку продовження користування позичальником грошовими коштами.
Встановлено, що, згідно з умовами кредитного договору та Графіку платежів до договору, сума нарахованих процентів дійсно становить 22,50 грн. 
Сторона відповідача зазначила, що позивачем не надано доказів, що відповідач здійснила волевиявлення і продовжила строк кредитування, нарахування процентів за користування кредитом після завершення строку кредитування 14 лютого 2021 року було безпідставним і неправомірним.
Проте, матеріалах справи є Відомість про щоденні нарахування та погашення позичальника ОСОБА_1 , наданої ТОВ «Мілоан», з якої вбачається, що відповідачем після 14 лютого 2021 року неодноразово було сплачено тіло кредиту, проценти по кредиту та комісію за пролонгацію, тобто, строк договору про споживчий кредит № 4850552 був продовжений (пролонгований).
З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредит-Капітал» підлягає сума заборгованості за сумою відсотків в розмірі 21905,11 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Війтенко В.Ю.подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що суд дійшов помилкових висновків про пролонгацію строку кредитування, оскільки строк кредиту становить 15 днів, а датою повернення кредиту є 14.02.2021 року. Тобто нарахування відсотків після закінчення вказаного строку є неправомірним.
Зауважує, що суд ухвалюючи судове рішення взяв до уваги пункт 2.3.1.2 договору, який містить двозначні положення, зокрема передбачають плату за користування позикою після завершення узгодженого сторонами строку кредитування.
При цьому, наголошує, що, згідно з частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4850552.
Відповідно до п. 1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальникові грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Відповідно до п. 1.2. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн. 00 коп. у валюті: Українські гривні.
Відповідно до п. 1.3. Договору, кредит надається строком на 15 днів з 30.01.2021 (трок кредитування).
Відповідно до п. 1.4. Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 14.02.2021.
Також, позивачем надано Додаток № 1 до Договору про споживчий кредит № 4850552 від 30.01.2021 позичальника ОСОБА_1 , з якого вбачається наступне: дата видачі кредиту – загальна вартість кредиту – 15022 грн. 50 коп., дата платежу – 14.02.2021; кредит – 15000 грн. 00 коп.
В судовому засіданні встановлено, що Договір про споживчий кредит № 4850552 від 30 січня 2021 року, Графік платежів до договору про споживчий кредит № 4850552 від 30 січня 2021 року підписані електронним підписом відповідача, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора R15249. Зокрема, відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору.
Як вбачається з Платіжного доручення 38611714 від 30.01.2021 року АТ КБ «ПриватБанк», 30 січня 2021 року ТОВ «Мілоан» було перераховано ОСОБА_1 15000 грн. 00 коп. Призначення платежу: Кошти згідно договору 4850552.
11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 72-МЛ.
Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах, встановлених цим Договором Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості).
Відповідно до Витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 72-МЛ від 11 червня 2021 року, ТОВ «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 29205,11 грн., з яких: залишок по тілу кредиту – 7300,00 грн.; залишок по відсотках – 21905,11 грн. 
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем ОСОБА_1 не заперечується факт укладення 30.01.2021 між нею та ТОВ «Мілоан» договору про споживчий кредит.
Фактично відповідач не погоджується із розміром нарахованих відсотків, вважаючи що такі відповідно до умов договору повинні нараховуватись протягом 15 днів, починаючи з дня укладення договору, тобто в межах строку дії кредитування.
Проте, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з ОСОБА_1 процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування.
Правові висновки щодо застосування відповідної норми права вже викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.
Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Апеляційний суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), відповідно до якого у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України)у розмірі, визначеному законом або договором.
У Рішенні Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20) вказано, що приписи частини другої статті 625 ЦК України, першого речення частини першої статті 1050 ЦК України та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.
Таке обґрунтування Рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду. Саме тому, що приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними,кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника),так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін).
Як встановлено матеріалами справи, умовами договору про споживчий кредит - п. 1.4, визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом є 14 лютого 2021 року.
Водночас, п. 2.3 договору передбачає його пролонгацію як на пільгових, так і стандартних умовах, зокрема, пунктом 2.3.1.1. передбачена пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору.
Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору.
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Відповідно до п. 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4 (у даному випадку 14.02.2021), а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.
У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим дговором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , п. 3.2.5 договору (пункт 2.4.2 цього договору).
Водночас, п. 4.2 розділу 4 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися а припущеннях.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви відповідач ОСОБА_1 не здійснювала платежі по погашенню повної заборгованості за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 14 лютого 2021 року та продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась як на пільгових умовах, так і автоматично на 60 календарних днів, що відповідає п. 2.3.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками (плати за користування кредитом) після закінчення попередньо визначеного строку кредитування, який було пролонговано відповідно до умов договору, у розмірі 21905,11 грн. за період з 30 січня 2021 року до 05 червня 2021 року.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Війтенка Вадима Юрійовича– залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2025 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді