ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026	м. Дніпро	Справа № 199/11088/23	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до ОСОБА_1 , м. Дніпро
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро 
про стягнення заборгованості 

Представники:
від позивача: Ганжа Михайло Геннадійович, посвідчення № 2842 від 22.01.2021, адвокат
від відповідача: Лопата Віталій Вікторович
від третьої особи: Корольова Дар`я Володимирівна, виписка з ЄДР, представник 

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

У грудні 2023 року Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі - КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради) звернулось до суду з позовом до Лопати Віталія Вікторовича про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 листопада 2008 року між фізичною особою-підприємцем Лопати Віталія Вікторовича та МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» було укладено договір про постачання теплової енергії №010315.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27 липня 2016 року № 28/12 надано дозвіл на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання, у зв`язку з чим було здійснено передачу заборгованості з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» Дніпровської міської ради на баланс КП «Теплоенерго».
У зв`язку зі зміною у структурі енергопостачальної організації, що пов`язана із передачею основних засобів, між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору про постачання теплової енергії № 010315, відповідно до якої ця угода набуває чинності відповідно до статті 631 ЦК України з 14 вересня 2016 року і є невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії.
У зв`язку зі зміною статусу позивача (з 28 травня 2020 року позивач не є ФОП) згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни до договору від 20 листопада 2008 року №010315, про що між КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради та відповідачем укладено додаткову угоду від 07 липня 2023 року до договору про постачання теплової енергії від 20 листопада 2008 року № 010315, яка набула чинності відповідно до статті 631 ЦК України та статті 180 ГК України з 28 травня 2020 року і є невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії, що зазначено у пункті 5. Додаткову угоду до договору про постачання теплової енергії направлено відповідачу 10 липня 2023 року.
До теперішнього часу додаткова угода до договору не підписана відповідачем та на адресу позивача не повернута. У пункті 4 додаткової угоди зазначено, що у разі неотримання теплопостачальною організацією підписаної угоди або обґрунтованих заперечень в її підписанні протягом 30 днів з дня її отримання, додаткова угода вважається погодженою.
Відповідно до пункту 5.2 вказаного договору облік споживання теплової енергії здійснюється за приладами обліку за адресою: пр. Собожанський (ім. газети "Правда"), буд. 44. Вказаний об`єкт нерухомості перебуває у власності споживача.
Позивач зазначав, що КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради протягом опалювального сезону 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 років упродовж періоду з листопада 2020 року до березня 2023 року включно надавало послуги з постачання теплової енергії за адресою: пр. Собожанський (ім. газети "Правда"), буд. 44.
Відповідач не виконував покладені на нього вказаним договором обов`язки, оплату за надані йому послуги не проводив, у зв`язку із чим за вказаний період утворилась заборгованість за теплопостачання у розмірі 1 555 260,25 грн.
Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з Лопати В.В. заборгованість за отримані послуги з теплопостачання у розмірі 1 555 260,26 грн, 3 % річних - 65 359,87 грн, інфляційні збитки - 280 355,38 грн, пеню 289 275,47 грн, усього 2 190 250,98 грн.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року за наслідками розгляду апеляційної скарги КР «Теплоенерго» рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2024 року залишено без змін.
Постановою від 03 грудня 2025 року Верховний Суд частково задовольнив касаційну скаргу Комунального підприємства “Теплоенерго” Дніпровської міської ради.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року скасував.
Провадження у справі № 199/11088/23 за позовом Комунального підприємства “Теплоенерго” Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії закрив. Роз`яснив Комунальному підприємству “Теплоенерго” Дніпровської міської ради, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення позивач може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою від 23.12.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 199/11088/23 за позовом Комунального підприємства “Теплоенерго” Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії передати для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.
13.01.2026 матеріали позовної заяви по справі № 199/11088/23 надійшли до Господарського суду Дніпропетровської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026 справу № 199/11088/23 передано для розгляду судді Назаренко Н.Г.
Ухвалою від 20.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 03.02.2026.
В судовому засіданні 03.02.2026 Позивач пояснив, що він нараховує за користування Відповідачем теплом згідно з договором про постачання теплової енергії № 010315 від 20.11.2008 року, оскільки цей договір не розірвано з Відповідачем, отже він продовжує свою дію. 
Третя особа надала усні пояснення.
Відповідач свого представника в судове засідання не направив, пояснень щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час повідомлений належним чином.
В судовому засіданні 10.03.2026 сторони проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не заперечували.
Ухвалою від 10.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 31.03.2026.
31.03.2026 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.
Сторони підтримали свої правові позиції.
Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі. 
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
31.03.2026 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, прийнято рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання теплової енергії №010315 від 20.11.2008 щодо оплати поставленої теплової енергії протягом упродовж періоду з листопада 2020 року до березня 2023 року включно, у зв`язку із чим за вказаний період за ним рахується заборгованість за теплопостачання у розмірі 1 555 260,25 грн. на яку позивачем нараховано 3 % річних в розмірі 65 359,87 грн, 280 355,38 грн. - інфляційних збитків, 289 275,47 грн. пені. 

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що 27.10.2016 року право власності на всю будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за Державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2013 року. Отже, саме Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, а не він, мав врегулювати відносини з постачальниками комунально-житлових послуг. Просив відмовити у позові, оскільки в період вказаний позивачем, він не мав ніякого відношення до вищезазначеного приміщення та не був споживачем послуг відповідача.

ПОЗИЦІЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ.
Третя особа вказує, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2010 по справі № 40/48-10(3/62-10)(25/103-09) визнано право власності на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 за Державою в особі Регіонального відділення. Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2013 по справі № 0417/11754/2012 задоволено позов заступника прокурора Дніпропетровської області, витребувано з чужого незаконного володіння на користь Держави в особі Регіонального відділення від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приміщення будівлі вказаного гуртожитку по АДРЕСА_1 .
Третя особа зазначила, що згідно відомостей та записів про право власності за № 17478948, № 17484173 та № 13592017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі вказаних судових рішень право власності на об`єкт нерухомості - будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 в 2016 році зареєстровано за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 13467337). Правонаступником останнього, відповідно до Наказу Фонду державного майна України від 17.01.2019 року № 39, є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.
На підставі виконавчих листів, виданих в 2016 році Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, постановами від 23.05.2016 державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро були відкриті відповідні виконавчі провадження про витребування майна на користь держави в особі Регіонального відділення від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 повернула державне майно, яким незаконно володіла, за актом приймання-передачі у добровільному порядку).
В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що в приміщеннях, які за рішенням суду підлягають витребуванню у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (1-й та 2-й поверхи будівлі), незаконно перебувають треті особи - юридичні та фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність, про що 29.05.2018 державним виконавцем було складено відповідний Акт. Працівники вказаних суб`єктів господарювання на прохання надати інформацію відносно орендодавців цих приміщень та відповідні документи, відмовили, однак повідомили, що в даних приміщеннях вони перебувають на підставі договорів суборенди.
12.05.2021, відповідно до наказу Регіонального відділення від 22.04.2021 № 103/11-н, комісією у складі співробітників Регіонального відділення та у присутності представника Індустріального відділення поліції ДВП ГУНП у Дніпропетровській області проведено обстеження 1-ого та 2-ого поверхів будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний Акт обстеження. За результатами обстеження були встановлені юридичні та фізичні особи, а також фізичні особи-підприємці, які незаконно займають приміщення 1-ого та 2-ого поверхів гуртожитку, здійснюючи свою господарську діяльність на підставі договорів оренди та суборенди з Товариством з обмеженою відповідальністю “Золота Нива”, засновниками (учасниками) якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - колишні співвласники будівлі гуртожитку, а також з безпосередньо ОСОБА_1 ..
З метою усунення порушень у вигляді незаконного використання державного майна від присутніх суб`єктів господарювання або їх співробітників вимагалось негайно звільнити приміщення. Однак, дана вимога була проігнорована.
Враховуючи вищезазначене, представником Регіонального відділення в жовтні 2022 року до Відділення поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області було подано заяву про кримінальне правопорушення, а саме: заволодіння третіми особами державним майном - приміщеннями першого і другого поверхів будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 , яка з 2016 році перебуває у власності Держави в особі Регіонального відділення.
Вказана заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку Індустріального ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та здійснено виїзд на місце вчинення кримінального правопорушення зі слідчо-оперативною групою поліції. Під час проведення слідчо-оперативних дій у третіх осіб, які незаконно займають зазначені приміщення об`єкту державної власності були відібрані пояснення. Зокрема, ОСОБА_1 в наданих поясненнях було зазначено, що він “...є власником 1-ого поверху будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 . Придбав вказану частину будівлі в 2008 році та є власником на теперішній час” (станом на 06.10.2022). Усі нежитлові приміщення на першому поверсі здаються в оренду та суборенду”.
Відомості про вчинення кримінального правопорушення за вказаною заявою представника Регіонального відділення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та за встановленими фактами розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України, яке на теперішній час триває (процесуальне керівництво досудовим розслідуванням по вказаному кримінальному провадженню №42023042010000094 здійснюється Лівобережною окружною прокуратурою міста Дніпра). Посилається на те, що Регіональне відділення не є споживачем комунальних послу, в даному випадку послуг з постачання теплової енергії, які надаються КП “Теплоенерго” ДМР за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, в розумінні положень Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, оскільки споживачем вказаних комунальних послуг є ОСОБА_1 , який без згоди власника (Регіонального відділення) користується об`єктом нерухомого майна частиною вказаної будівлі гуртожитку (1-ий та 2-й поверхи), отримує вказану житлово-комунальну послугу для власних потреб та з яким укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги від 20.11.2008 № 010315 із змінами згідно додаткової угоди від 07.07.2023, яка набула чинності з 28.05.2020.
Крім того, Третя особа зазначила, що визнавши свої зобов`язання по сплаті суми боргу перед позивачем - КП “Теплоенерго” ДМР, за спожиту теплову енергію у справі № 904/698/23, Лопата В.В. засвідчив, що саме він є споживачем комунальної послуги - послуги з постачання теплової енергії, яка надається КП “Теплоенерго” ДМР за адресою: АДРЕСА_1 , як особа, яка займає та використовує приміщення частини будівлі за вказаною адресою для власних потреб.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору, природа договору, факт поставки теплової енергії, строк оплати, наявність заборгованості, правомірність нарахування штрафних санкцій. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як вбачається з матеріалів справи, між Міським комунальним підприємством “Дніпровські міські теплові мережі” (Енергопостачальна організація) та ОСОБА_1 20.11.2008 року було укладено договір про постачання теплової енергії № 010315 (надалі - Договір), відповідно до умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.
Відповідно до п.5.2 вищевказаного договору, облік споживання теплової енергії здійснюється по приладам обліку за адресою: пр. ім.. газети Правда, буд. 44 (пр. Слобожанський) .
Відповідно до п.11.1 термін дії договору до 28 березня 2011 року.
На момент укладання Договору про постачання теплової енергії №010315, Лопата Віталій Вікторович був зареєстрований фізичною особою-підприємцем (т.1 а.с.23, 24).
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27 липня 2016 року №28/12 надано дозвіл на передачу з балансу КП Дніпропетровські міські теплові мережі на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання (т.1 а.с.42).
На підставі вищевказаного рішення було здійснено передачу заборгованості з балансу КП Дніпропетровські міські теплові мережі Дніпровської міської ради на баланс КП «Теплоенерго» (т.1 а.с.43-47).
28 травня 2020 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Лопати Віталія Вікторовича (т.1 а.с.23, 24).
Позивачем було надано суду додаткову угоду від 07 липня 2023 року до Договору про постачання теплової енергії №010315 від 20 листопада 2008 року, якою внесено зміни до договору №010315 від 20 листопада 2008 року (т.1 а.с.15).
У п.5 вказаної додаткової угоди зазначено, ця угода набуває чинності відповідно до ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України з 28 травня 2020 року і є невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії. Вказана додаткова угода від 07 липня 2023 року не підписана відповідачем Лопатою В.В. (т.1 а.с.15)
Як зазначив позивач, відповідач, не виконував покладені на нього вказаним договором обов`язки, рахунки та акти здачі - приймання теплової енергії своєчасно не отримував та оплату за надані йому послуги не проводив, у зв`язку із чим за ним виникла заборгованість за період з листопада 2020 року по березень 2023 року. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1 555 260,26 грн., 3% річних у розмірі 65 359,87 коп., інфляційних збитків у розмірі 280 355,38 грн., пеню в розмірі 289 275,47 грн.
Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. п. 5, 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно ж до п. 11 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону України плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг тощо.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг, зокрема, з постачання теплової енергії тощо.
Статтею 6 Закону України визначено, що суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, а саме: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Крім того, статтею 8 Закону України визначений обов`язок Виконавця комунальної послуги (в даному випадку КП «Теплоенерго» ДМР), в тому числі, готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Натомість статтею 9 вказаного Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, надання житлово-комунальних послуг, згідно із ст. 12 Закону України. здійснюється виключно на договірних засадах.
Матеріалами справи підтверджено, що комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради протягом опалювального сезону 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 впродовж періоду з листопада 2020 року по березень 2023 року включно, надавало послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Дніпро, пр.. Слобожанський, 44.
У зв`язку зі зміною статусу споживача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни до договору № 010315 від 20.11.2008, проте доказів, що вказана угода набула чинності відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України представником позивача суду не надано.
Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
В розумінні положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.
При цьому, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2010 у справі №40/48-10(3/62-10)(25/103-09) визнано право власності на будівлю гуртожитку по просп. ім. Газети "Правда", 44 у м. Дніпропетровську за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2013 у справі №0417/11754/2012 задоволено позов прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області; витребувано на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від Городницького І.З. нерухоме майно: на третьому поверсі прим. №8 поз. 1-46, І, ІІ; на четвертому поверсі прим. №9 поз. 1-46, І, ІІ; на п`ятому поверсі прим. №10 поз. 1-44, І, ІІ; місця загального користування на другому поверсі поз. І, ІІ, на першому поверсі поз. І, ІІ, ІІІ, IV та V загальною площею 1968, 9 кв. м., розташоване по пр. ім. Газети "Правда", 44 у м. Дніпропетровську; витребувано на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від Лопати В.В. нерухоме майно: приміщення в підвалі №1 загальною площею 10,1 кв. м.; приміщення №1 поз. 1-5, 5а загальною площею 58,0 кв. м.; на першому поверсі прим. №2 поз. 1-19, 19а, 21, прим. 3 поз. 1-7; приміщення №4 поз. 1-6; приміщення №5 поз. 1, 2; приміщення №6 поз. 1-3; тамбур поз. ІV площею 622,0 кв. м. та загальною площею 690,1 кв. м., розташоване по пр. ім. Газети "Правда", 44 у м. Дніпропетровську; витребувано на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від Севрюкової М.С. нерухоме майно: приміщення №7 поз. 1-20, 24-38 загальною площею 638,0 кв. м. на другому поверсі; в загальному користуванні на першому поверсі поз. І, ІІ загальною площею 12,0 кв. м., на другому поверсі поз. І загальною площею 12,2 кв.м., розташоване по пр. ім. Газети "Правда", 44 у м. Дніпропетровську.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки 160150824 від 19.03.2019 щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 869313112101, приміщення №І,1,2,3,4,5,6 в будівлі гуртожитку літ. А-5, загальною площею 690,1кв.м., опис: в будівлі гуртожитку літ. А-5 в підвалі приміщення І площею 10,1кв.м., приміщення №1 поз. 1-5,5а, площею 58,0кв.м.; на І-поверсі приміщення №2 поз. 1-19, 19а, 21, приміщення №3 поз. 1-6, приміщення №5 поз. 1,2, приміщення №6 поз. 1-3, тамбур поз. ІV, загальною площею 622,0кв.м. Загальна площа всього складає 690,1кв.м. В загальному користуванні: поз. ІІІ, V – загальною площею 10,5кв.м., за адресою: просп. Слобожанський, буд. 44, м. Дніпропетровськ, номер об`єкта в РПВН: 19677962, на підставі рішення №32406055 від 17.11.2016 державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська обл., Зубко Валерія Юрійовича, державним реєстратором вчинено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №17478948 від 27.10.2016 про право власності на об`єкт нерухомості, форма власності: державна, розмір частки: 1/1, за Державою Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.
На підставі рішення №32411228 від 17.11.2016 державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська обл., Сакалюк Сергія Георгійовича, державним реєстратором вчинено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №17484173 від 27.10.2016 про право власності на об`єкт нерухомості, форма власності: державна, розмір частки: 1, за Державою Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.
Державна реєстрація відбулася на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2013 у справі № 0417/11754/2012 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2010 у справі № 40/48-10(3/62-10)(25/103-09).
З наведеного вбачається, що Держава Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області з 27.10.2016 є власником приміщень №І,1,2,3,4,5,6 в будівлі гуртожитку літ. А-5, загальною площею 690,1кв.м. за адресою просп. Слобожанський, буд. 44, м. Дніпро.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про Фонд Державного майна України", Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Статтею 5 Закону України "Про Фонд Державного майна України" визначені повноваження Фонду державного майна України, зокрема у сфері оренди державного майна: виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна; забезпечує проведення інвентаризації єдиних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів, орендодавцем яких є Фонд державного майна України, а також затверджує акти оцінки (висновки про вартість майна), щодо якого виступає орендодавцем; здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств; бере участь у здійсненні контролю за поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління уповноважених органів управління після закінчення строку дії договорів оренди.
Орендодавцями щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо єдиних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом (п. 1 ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України).
На виконання доручення Прем`єр-міністра України від 13.12.2018 № 49773/0/1-18 щодо пріоритетних реформ на 2019 рік, презентованих на першому національному форумі "Партнерство заради розвитку" від 03.12.2018, відповідно до Закону України "Про Фонд державного майна України", Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України та Положення про представництво Фонду державного майна України в районі, місті, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678, Фондом державного майна України прийнято наказ від 17.01.2019 № 39 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" та наказано утворити Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Дніпро, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області.
Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 17.01.2019 № 39, Регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.
На підставі виконавчих листів, виданих в 2016 році Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2013 року у справі №0417/11754/2012, постановами від 23 травня 2016 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро були відкриті відповідні виконавчі провадження про витребування майна на користь держави в особі Регіонального відділення від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 повернула державне майно, яким незаконно володіла, за актом приймання-передачі у добровільному порядку). В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що в приміщеннях, які за рішенням суду підлягають витребуванню у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (1-й та 2-й поверхи будівлі), незаконно перебувають треті особи - юридичні та фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність, про що 29 травня 2018 року державним виконавцем було складено відповідний Акт. Працівники вказаних суб`єктів господарювання на прохання надати інформацію відносно орендодавців цих приміщень та відповідні документи, відмовили, однак повідомили, що в даних приміщеннях вони перебувають на підставі договорів суборенди.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено та не спростовано сторонами, що ОСОБА_1 не є власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку з 27.10.2016 за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.
Згідно з ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати своє майно, якщо інше не передбачено договором або законом.
Це означає, що за замовчуванням саме власник приміщення відповідає за оплату комунальних послуг. Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", власник укладає договір із виконавцем комунальних послуг і сплачує за них у встановлені строки.
При цьому матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили площу, яку за твердженнями позивача та третьої особи фактично займає відповідач. 
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 , який не є власником зазначеного приміщення, на момент виникнення заборгованості, був орендарем приміщення та споживачем послуг за вищезазначеним договором за вказаною адресою.
Посилання позивача та третьої особи на те, що відповідач окрім приміщень, зайнятих ним безпосередньо, здає інші приміщення за договорами суборенди, тому позивачем нараховано плату за поставку тепла і за ці приміщення, судом не приймаються, як такі, що не підтверджені належними доказами.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Фонд державного майна України не був позбавлений права, як власник приміщення, як укласти договір оренди з відповідачем, так і визнати недійсними договори оренди (суборенди), які, як він стверджує, відповідач уклав з іншими особами.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро про стягнення заборгованості відмовити. 
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено та підписано -09.04.2026.

Суддя	 	Н.Г. Назаренко