Номер провадження: 22-ц/813/1941/26 
Справа № 522/17012/25
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30 липня 2025 року у складі судді Абухіна Р.Д., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА 

Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, у якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму ринкової вартості вилученої за рішенням дачної будівлі АДРЕСА_1 у розмірі 2766206,72 грн. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції. 
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30 липня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів передано за підсудністю до Пересипського районний суду міста Одеси.
Ухвала суду мотивована тим, що заявлені позивачем вимоги пов`язані зі стягненням вартості об`єкта нерухомого майна, а саме дачної будівлі АДРЕСА_1 , яка територіально не відноситься до юрисдикції Приморського районного суду м. Одеси, у зв`язку з цим суд дійшов висновку про непідсудність даної справи цьому суду та необхідність її передачі за правилами виключної підсудності до Пересипського районного суду м. Одеси, як суду за місцезнаходженням об`єкта нерухомості.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30 липня 2025 року про передачу справи до Пересипського районного суду м.Одеси та повернути справу до Приморського районного суду м.Одеси для продовження розгляду. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму ринкової вартості вилученного майна у розмірі 2766206,72 грн., тому на думку скаржника слід застосувати норму ч.1 ст. 28 ЦПК України. Відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що є територією Київського району м.Одеси. Відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що є територією Приморського району м.Одеси. Тобто справа підсудна Київському або Приморському районним судам м.Одеси (за місцезнаходженням відповідачів). 

Позиція позивача та іншого відповідача в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Предметом оскарження є ухвала суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ст.353 ЦПК України).
Згідно зі ст.369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені обставини по справі, визначені відповідно до них правовідносини
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму ринкової вартості вилученої за рішенням дачної будівлі АДРЕСА_1 у розмірі 2766206,72 грн. 

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.
Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутисядо суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Питання про територіальну підсудність даного позову суд вирішує, враховуючи правила про підсудність, визначені в статтях 27 (загальна підсудність за місцезнаходженням відповідача), 28 (альтернативна підсудність за вибором позивача), 29 (підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами), 30 (виключна підсудність) ЦПК України.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Передаючи справу на розгляд за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що вказана справа підлягає до розгляду судом за місцезнаходження нерухомого майна. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції. 
Так, частиною 1 ст.30 ЦПК України передбачено виключну підсудність. Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Звертаючись із даною апеляційною скаргою, ОСОБА_3 посилається на те, що позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму ринкової вартості вилученного майна у розмірі 2766206,72 грн., тому на думку скаржника слід застосувати норму ч.1 ст. 28 ЦПК України. Відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що є територією Київського району м.Одеси. Відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що є територією Приморського району м.Одеси, тому справа підсудна Київському або Приморському районним судам м.Одеси (за місцезнаходженням відповідачів). 
Проте вищевказані доводи скаржника є необгрунтованими, оскільки у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності, які мають перевагу.
Встановлено, що спір виник у зв`язку із вилученням об`єкта нерухомого майна, а саме дачної будівлі та позовні вимоги про стягнення ринкової вартості цього майна є похідними від правовідносин, безпосередньо пов`язаних із нерухомістю. 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, зокрема, висловленої у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 296/1657/17, а також у постановах від 25 лютого 2018 року (справа № 201/12876/17), від 11 липня 2019 року (справа № 426/7217/18), та від 02 лютого 2022 року (справа № 185/8191/16-ц), позови, що виникають з приводу нерухомого майна, охоплюють не лише спори щодо права власності чи користування, а й будь-які вимоги, які є наслідком правовідносин, пов`язаних із таким майном, у тому числі вимоги майнового характеру.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, де зазначено, що виключна підсудність застосовується до спорів, вимоги в яких стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а сам спір може стосуватися інших прав та обов`язків, пов`язаних із нерухомим майном.
Отже, визначальним для застосування правил підсудності є не спосіб захисту (стягнення коштів), а зв`язок спірних правовідносин із нерухомим майном.
З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила виключної підсудності, передбачені статтею 30 ЦПК України, які мають пріоритет перед правилами альтернативної підсудності, визначеними статтею 28 ЦПК України.
Таким чином, доводи скаржника про можливість розгляду справи за місцем проживання відповідачів є безпідставними та не спростовують правильності висновку суду першої інстанції щодо визначення підсудності спору за місцезнаходженням нерухомого майна.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Таким чином, частиною першою статті 389 ЦПК України не передбачено оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 частини першої статті 353 ЦПК України) після її перегляду в апеляційному порядку.

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 
Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.С. Сєвєрова 

Судді: Л.М. Вадовська 

О.М. Таварткіладзе