23.04.2026  Справа № 363/6533/25 

РІШЕННЯ
Іменем України
23 квітня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Підопригори Х.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,-
ВСТАНОВИВ:
03.11.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договорами у загальному розмірі - 27 164,41 грн., крім того, понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі - 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі - 13 000 грн. 
Так, в обґрунтування позову позивач зазначав, що 11.07.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою укладено договір за №75651286. Згідно п. 1. якого - позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п. 2 договору про надання позики: загальний розмір наданої позики становить 2 540 грн., що включає в себе кошти, надані позичальнику за основним договором позики, а також додатково надані кошти (у разі наявності) на підставі укладених між сторонами додаткових угод до договору. Надання коштів могло здійснюватися одним або декількома траншами в межах погодженої суми позики, відповідно до умов договору та додаткових угод до нього. Процентна ставка (базова, фіксована) становить 1.99 %, яка нараховується за кожен день користування позикою. 30.12.2021 року було укладено договір за №30-12/2021, відповідно до якого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №75651286. 10.01.2023 було укладено договір за №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №75651286. 18.02.2025 було укладено договір за №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №75651286. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідачки за договором за №75651286. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором за №75651286 від 11.07.2021 року, що підлягає стягненню з позичальниці, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 4 199,41 грн. з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 1 649,28 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 2 494,37 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 0,00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами – 0,00 грн.; заборгованість за комісіями – 0,00 грн.; інфляційні збитки – 48,17 грн.; нараховані 3% річних -7,59 грн. 
Крім того, 25.07.2021 між ТОВ "ІНФІНАНС" та відповідачкою укладено договір за №0638041289/1 на підставі Заявки-анкети за №3742880 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за №0638041289/1. Відповідно до умов викладених в оферті, пропозиція (оферта), акцепт оферти, аравила та Заявка-анкета становлять єдиний документ – договір позики. Відповідно до умов договору позики: розмір кредиту 2 000 грн., Строк дії договору – 3 роки, відсоткова ставка – 1.75 % за один день користування кредитом. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. Всі інші умови які визначають порядок і умови надання ТОВ «ІНФІНАНС» грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору та електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між товариством і позичальником викладені у Правилах, з якими ознайомилася позичальник до укладення договору та які є невід`ємною частиною договору (оферти та акцепту оферти). 24.11.2022 було укладено договір за №24/11-22/2, відповідно до якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за і за договором за №0638041289/1. 23.05.2024 було укладено договір за №23/05/24, відповідно до якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №0638041289/1. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором за №0638041289/1. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором за №0638041289/1 від 25.07.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 22 965 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 2 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 20 965 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 0,00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами – 0,00 грн.; заборгованість за комісіями – 0,00 грн.; інфляційні збитки – 0,00 грн.; нараховані 3% річних – 0,00 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій та/або будь-яких інших додаткових нарахувань. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 27 164,41 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3 649,28 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 23 459,37 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно договорів (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 0,00 грн.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.11.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
03.03.2026 року від представника відповідачки адвоката Матальової – Кравець В.Ю. до суду спрямовано відзив на позов, в якому остання просила суд відмовити позивачу в частині незаконно нарахованих відсотків в задоволенні позовних вимог позивача до відповідачки про стягнення заборгованості за договором. Посилалася на те, що досліджені розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначений позивачем розмір до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за договором включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, тому заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування є безпідставними та задоволенню не підлягають. Зазначає, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідачки проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку та строку останньої пролонгації. При цьому, позивач не заявив до відповідачки вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, строк позики є таким, що закінчився, як і право відповідачки законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку встановленого договором (з урахуванням всіх пролонгацій) є необґрунтованим. До стягнення підлягають проценти, нараховані з 11.07.2021 по 10.08.2021, як встановлено у договорі від 11.07.2021 року. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував проценти, визначені договором після 10.08.2021 року, матеріали справи не містять. Відповідачка сплатила загально – 3 114,74 грн., 20.08.2021, 22.08.2021 та 24.08.2021 року. У зв`язку з чим, розмір заборгованості відповідно до умов договору про споживчий кредит за №75651286 від 11.07.2021 року сплачено в повному обсязі. Тобто, нарахування відсотків після спливу строку кредитування є неправомірним. Таким чином, заборгованість відповідачки складає 55,76 грн.: інфляційні збитки – 48,17 грн., 3% річних – 7,59 грн. грн., а не 4 199,41 грн. як заявляє позивач. Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором за №638041289/1 від 25.07.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 22 965 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 2 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 20 965 грн. Як вбачається з договору, сторони обумовили строк кредиту: 20 днів, тобто до 13.08.2021 року (згідно основних умов договору). Загальна вартість позики – 2 700 грн. Згідно розрахунку заборгованості позивача, нарахування відсотків відбувалося після спливу строку кредитування, тобто після 13.08.2021 року. Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору про продовження строку кредитування після 13.08.2021 року матеріали справи не містять. Тобто, право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування 13.08.2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідачки проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку та строку останньої пролонгації. При цьому, позивач не заявив до відповідачки вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, строк позики є таким, що закінчився, як і право відповідачки законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку встановленого договором є необґрунтованим. До стягнення підлягають проценти, нараховані з 25.07.2021 по 13.08.2021 як встановлено у договорі. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував проценти, визначені договором після 13.08.2021 року, матеріали справи не містять. розмір заборгованості, відповідно до умов договору про споживчий кредит за №0638041289/1 від 25.07.2021 року становить 2 700 грн.: 2 000 грн. за період з 25.07.2021 року по 13.08.2021 року, виходячи з умов договору (2 000 грн*1,75%*20 днів) = 2 700 грн. Тобто, нарахування відсотків після спливу строку кредитування є неправомірним. Таким чином, заборгованість відповідачки складає 2 700 грн., а не 22 965 грн. як заявляє позивач.
09.03.2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вказано, що згідно п. 7.1 Розділу 7 Правил, яким визначено порядок продовження строку користування позикою, позичальник має право подовжити строк користування позикою. За подовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгацій. Позичальник має право подовжити строк користування позикою необмежену кількість разів (п. 7.5. Правил). Позичальник погодився, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «СlickСredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informacia та їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п. п. 5.3. п. 5 договору позики). Останнім днем нарахування процентів за понадстрокове користування позикою, згідно розрахунку заборгованості, складеного позикодавцем є 08.11.2021 року, тобто такі нарахування здійснювались в межах 90 днів, що відповідає умовам договору. Варто також зауважити, що умовами договору передбачено процентну ставку за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,70% за кожний день. Водночас, позикодавцем з власної ініціативи було застосовано базову процентну ставку 1,99% за період понадстрокового користування позикою, що додатково свідчить про добросовісність ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Разом з тим, як вбачається з розрахунків заборгованості, позивач не здійснював жодних нарахувань відсотків за вказаним договором. Таким чином, всі нарахування відсотків за договором позики здійснювались правомірно, що стороною відповідачки спростовано не було. З огляду на викладене, позивач вважає, що нарахування процентів за користування позикою, відповідно до умов договору є правомірним, позовні вимоги – повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована відповідачкою. Крім того, враховуючи, що спір виник виключно через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу є обґрунтованою та співмірною зі складністю даної справи, натомість, зворотного відповідачкою не доведено, а тому підстави для відмови у задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. відсутні, а остання підлягає задоволенню.
В судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, при цьому до суду від представника відповідачки надійшла заява, в якій остання розгляд справи просила проводити за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного:
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Так, судом встановлено, що 11.07.2021 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено договір позики за №75651286.
Згідно п.1 договору за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі – «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Згідно з п. 2 договору сума позики становить 2 540 грн., строк позики – 30 днів, процентна ставка (базова) – 1,99%, дата надання позики – 11.07.2021 року, дата повернення позики – 10.08.2021 року, процентна ставка за понадстрокове користування – 2,70%, орієнтовна річна процентна ставка – 3,71%, орієнтовна загальна вартість кредиту – 2 547,62 грн.
Відповідно до п. 4 договору - проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. 
ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ » свої зобов`язання за договором за №75651286 від 11.07.2021 року виконало у повному обсязі, що підтверджується довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС»» від 26.02.2025 року про переказ 11.07.2021 року 2 540 грн. грошових коштів на картку за № НОМЕР_1 
30.12.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ » та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу за №30-12/2021, згідно якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №75651286 від 11.07.2021 року. (а.с.48-52)
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу за №30-12/2021 від 30.12.2021 року - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги і до відповідачки в сумі 4 143 66 грн. (а.с. 56-59).
10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ » та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір факторингу за №10-01/2023, згідно якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №75651286 від 11.07.2021 року. (а.с.73-78)
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу за №10-01/2023 від 10.01.2023 року - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги і до відповідачки в сумі 4 199 41 грн. (а.с. 88-89).
18.02.2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу за №18-02/2025, згідно якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №75651286 від 11.07.2021 року. (а.с.111-117)
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу за №18-02/2025 від 18.02.2025 року - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги і до відповідача в сумі 2 540 грн. (а.с.124 -127).
Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідачки становить 4 199.41 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 1649,28 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 2 494,37 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн., заборгованість за комісіями - 0.00 грн., інфляційні збитки – 48,17 грн., нараховані 3% річних -7,59 грн.
25.07.2021 року відповідачці від ТОВ «ІНФІНАНС» надійшла пропозиція укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за №0638041289/1 від 25.07.2021 року (оферта) та надання кредиту згідно заяви – анкети за №3742880 від 25.07.2021.
25.07.2021 року відповідачка прийняла (акцетувала) пропозицію ТОВ «ІНФІНАНС» укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за №0638041289/1 від 25.07.2021року (оферта) та надання кредиту згідно заяви – анкети за №3742880 від 25.07.2021 року, шляхом підписання оферти одноразовим ідентифікатором 5s0n7z. Згідно умов договору - розмір кредиту 2 000 грн.; строк користування кредитом 20 днів; строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 2 700 грн., за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 23810,65%, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках передбаченими правилами; номінальна річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується у випадках передбаченими правилами; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 2 700 грн., при використанні номінальної відсоткової ставки; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 23810,65%, при використанні номінальної відсоткової ставки. Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності.; максимальна річна відсоткова ставка 1277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності.
ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання за договором за №0638041289 від 25.07.2021 року виконало у повному обсязі, що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 30.07.2025 року про переказ 25.07.2021 року 2 000 грн. грошових коштів на картку за № НОМЕР_1 та листом ТОВ «ФК «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» від 25.07.2021 року. (а.с.36-37)
24.11.2022 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ » та ТОВ «ІНФІНАНС» укладено договір факторингу за №24/11-22/2, згідно якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №0638041289/1 від 25.07.2021 року. (а.с.60-62)
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу за №24/11-22/2 від 24.11.2022 року - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги і до відповідачки в сумі 22 965 грн. (а.с. 70-72).
23.05.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу за №23/05/24, згідно якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором за №0638041289/1 від 25.07.2021 року. (а.с.93-97).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу за №23/05/24 від 23.05.2024 року - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги і до відповідачки в сумі 22 965 грн. (а.с. 106-108).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши казані договори на умовах, викладених в них, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за Допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі за №732/670/19, від 23.03. 2020 року у справі за №404/502/18, від 07.10.2020 року за №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що укладені між сторонами договори, є укладеними з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладені з додержанням процедури визначеної законом України «Про електронну комерцію», та підписані відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному ст. 12 Закону та умов договорів.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання:, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом,
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб- сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листів на адресу електронної пошти та смс-повідомлень, без здійснення входу на сайт товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори між фінансовою установою та відповідачем не були б укладені. Таким чином, сторони узгодили розміри кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Всупереч умовам договорів, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попередніх кредиторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Також ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Виходячи з наданих позивачем доказів попередні кредитори виконали свій обов`язок своєчасно та у повному обсязі, а відповідач порушив умови договорів та зобов`язання по погашенню кредитив.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять і відповідач не надав.
Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за укладеними договорами, за яким кредитодавці виконали умови повністю і своєчасно, а позичальниця порушила умови та правила договорів, не повернувши кредитні кошти, порушено майнові права позивача, тому з відповідачки слід стягнути заборгованість, за тілом кредиту за договором за №75651286 від 11.07.2021 року у розмірі 2 540, грн. та за договором за №0638041289/1 від 25.07.2021 року у розмірі 2 000 грн.
Щодо стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, суд зазначає про наступне:
Щодо нарахування процентів на підставі ст. 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 року у справі за №444/9519/12 (п. 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі за №912/1120/16 (п. 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.
Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі за №444/9519/12 (п. 54) та від 04.02.2020 року у справі за №912/1120/16 (п. 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.
Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи ч. 2 та ч. 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.
Указані висновки викладені в п. 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі за №363/1834/17.
У ч. 3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (п. 107 цієї постанови).
Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України.
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У справі, яка розглядається, під час укладення договору за №75651286 сторони правочину погодили, що кредит в розмірі 2 540 грн. надається строком на 30 днів з відсотковою ставкою 1,99%. Вказаним договором не передбачено можливості пролонгації кредитного договору, а тому проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватись в межах погодженого строку – 30 днів.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність здійснення перерахунку заборгованості за відсотками за договором за №75651286. Враховуючи, що тіло кредиту 2 540 грн., строк кредитування 30 днів, а погоджена відсоткова ставка 1,99% з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 1 516,38 грн. виходячи з розрахунку: 2 540*1,99%*30.
Водночас, під час укладення договору за №063841289/1 - сторони правочину погодили, що кредит в розмірі 2 000 грн., надається строком на 20 днів з відсотковою ставкою 1,75%. Вказаним договором не передбачено можливості пролонгації кредитного договору, а лише зазначено про можливість такої на умовах, що зазначена в Правилах, однак доказів ознайомлення з такими, як і їх погодження з позичальником матеріали справи не містять, а тому проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватись в межах погодженого строку – 20 днів.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність здійснення перерахунку заборгованості за відсотками за договором за №063841289/1. Враховуючи, що тіло кредиту 2 000 грн., строк кредитування 20 днів, а погоджена відсоткова ставка 1,75% ,з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 700 грн. виходячи з розрахунку: 2 000*1,75%*20.
Крім того, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки інфляційних витрат – 48,17 грн. та 3% річних – 7,59 грн.
Суд не приймає до уваги твердження відповідачки про часткову сплату заборгованості, оскільки доказів такого до матеріалів справи не долучено.
Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за договором за №75651286 у розмірі – 4 112,14 грн., з яких: 2 540 грн. – тіло кредиту та 1 516,38 грн. – заборгованість за відсотками, інфляційні витрати – 48,17 грн. та 3% річних – 7,59 грн., а також за договором за №063841289/1 у загальному розмірі - 2 700 грн., з яких: 2 000 грн. – тіло кредиту, 700 грн. – заборгованість за відсотками, що в загальному розмірі за обома договорами становить 6 812,14 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу:
Згідно з ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
У постановах Верховного Суду від 0207.2020 року в справі за №362/3912/18 (провадження за №61-15005св19) та від 30.09.2020 року в справі за №201/14495/16-ц (провадження за №61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява за №19336/04, п. 269).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява за №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги за №02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; заявкою на надання юридичної допомоги за №m; витягом з працс-листа АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС». (а.с.135-139)
Разом з цим, суд вважає завищеною оплату наданих послуг, оскільки заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. є неспівмірною зі складністю справи та виконаними роботами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову.
Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, однак адвокат не приймав участі в судових засіданнях. Враховуючи принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням співмірності виконаної адвокатом роботи, та заявленої суми до стягнення, складності справи.
При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що, представник позивача в судове засідання не прибував, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише з складення позовної заяви.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 2 000 грн. Саме така сума відповідає критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовну заяву ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідачки в сумі 607,50 грн., виходячи з розрахунку: 6 812,14 грн. (розмір задоволених позовних вимог) ? 2 422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) : 27 164,41 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 607,50 грн.
Керуючись ст. 12, 81, 137, 141, 263-265, 268, 273, 289 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договорами за №75651286 від 11.07.2021 року та за №0638041289/1 від 25.07.2021 року у загальному розмірі 6 812 (шість тисяч вісімсот дванадцять) гривень 14 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕР» витрати по сплаті судового збору у розмірі 607 (шістсот сім) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.
В задоволенні іншої частини позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ: 42640371, адреса: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна