ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 р.	Справа № 480/6720/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, повний текст складено 19.11.25 у справі № 480/6720/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Сумській області , Державної податкової служби України 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України (далі також – відповідачі), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Сумській області від 14.03.2025 за № 258018280706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення пунктів 1 та 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 за №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 290 872 грн 25 коп.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року визнано неповажними причини пропуску Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовом. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено.
Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без розгляду.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити нове рішення у справі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам та матеріалам справи, а отже є помилковими. Наводить обставини, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, зазначає про їх неврахування судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.
Від відповідачів надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що судом першої інстанції правильно встановив обставини справи, рішення ухвалив з додержанням норм процесуального права, з дослідженням усіх доказів та матеріалів справи. Вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просять залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року з додатковими поясненнями у справі Головним управлінням ДПС у Сумській області надано копію скарги на податкове повідомлення-рішення від 14.03.2025 за № 258018280706, поданої 04.04.2025 ФОП ОСОБА_1 до ДПС України.
На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року з додатковими поясненнями у справі позивачем також надано копію скарги на податкове повідомлення-рішення від 14.03.2025 за № 258018280706, поданої 04.04.2025 ФОП ОСОБА_1 до ДПС України.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як убачається з матеріалів справи, 25 серпня 2025 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою у цій справі.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.
Суд не знайшов поважними причини пропуску позивачем строку, викладені у заяві від 03.10.2025, та відмовив у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду. Запропонував усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовними вимогами, у якій зазначити інші поважні причини пропуску такого строку та надати інші докази поважності причин пропуску такого строку.
На виконання вимог ухвали суду від 23.10.2025 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду. Просив поновити пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року визнано неповажними причини пропуску Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом. У задоволенні заяви Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено.
Приймаючи ухвалу від 19 листопада 2025 рок про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку, і суд визнав неповажними вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави для поновлення такого строку.
Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з урахуванням такого.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Пункт 56.19 статті 59 Податкового кодексу України встановлює строк звернення до суду за наслідками адміністративного оскарження: у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Отже, норма п. 56.19 ст. 56 ПК України є спеціальною щодо норми ч. 4 ст. 122 КАС України, а тому має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору. Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до п. 56.17 ст. 56 ПК України.
Ці дві правові норми (загальна і спеціальна) не породжують колізію, спеціальна норма, передбачена ПК України, має пріоритет у регулюванні спірних правовідносин.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24.
Згідно з ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 807/235/16.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Викладені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19, від 31.03.2020 у справі № 807/235/16.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "МіраґальЕсколано та інші проти Іспанії" Європейський суд установив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Судом установлено, що спірне податкове повідомлення-рішення від 14.03.2025 за № 258018280706 оскаржувалося ФОП ОСОБА_1 в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, за результатами розгляду її скарги прийнято рішення від 26.05.2025, яким скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 14.03.2025 за №258018280706 - без змін.
Враховуючи положення п. 56.19 ст. 56 ПК України, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на оскарження позивачем в адміністративному порядку спірного податкового повідомлення-рішення, строк звернення до суду із позовом у цій справі становить один місяць.
Рішення ДПС України №14964/6/99-00-06-03-02-06 від 26.05.2025 про результати розгляду скарги направлялося на адресу позивача: АДРЕСА_1 .
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0601150799426 лист отримано 28.05.2025 особисто ОСОБА_1 (а.с.124).
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року зобов`язано сторони надати до суду копію скарги, поданої на податкове повідомлення-рішення від 14.03.2025 за № 258018280706, направленої на адресу ДПС України 04.04.2025.
На виконання зазначеної ухвали з додатковими поясненнями у справі як Головним управлінням ДПС у Сумській області, так і позивачем, надано копію скарги на податкове повідомлення-рішення від 14.03.2025 за № 258018280706, поданої 04.04.2025 ФОП ОСОБА_1 до ДПС України.
За змістом дослідженої скарги позивачем висловлене прохання рішення за результатами скарги надіслати на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . 
Разом з цим позивачем не повідомлялося контролюючий орган про зміну своєї адреси.
З огляду на те, що рішення за результатами розгляду скарги ДПС України направлялось на зазначену позивачем адресу, було отримане позивачем особисто 28.05.2025 (а.с.124), строк звернення до суду з цим позовом закінчився 28.06.2025, а з позовом до суду позивач звернулася лише 25.08.2025. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду із позовом у цій справі.
Суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції і погоджується з його висновками.
Доводи та аргументи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 у справі № 480/6720/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено 04.03.2026