Справа №: 398/215/26	

Провадження №: 2-а/398/38/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"19" лютого 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Молонової Ю.В., при секретарі Борозні Л.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник Банковський Олег Георгійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник Банковський О.Г., звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №232 від 02.10.2025 року по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження.
В обґрунтування позову зазначає, що постановою №232 від 02.10.2026, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. Підставою притягнення до відповідальності зазначено порушення правил військового обліку, а саме те, що він протягом п`яти років не оновлював свої персональні дані. З порушенням не згоден, оскільки свої персональні дані він оновив 07.07.2024. Більш того, постанова КМУ № 1487 набрала законної сили 05.01.2023, до цього у позивача не було такого обов`язку. Таким чином, п`ять років не пройшло. Також підставою притягнення до відповідальності зазначено те, що він не проходив ВЛК понад 5 років. Проте це також не відповідає дійсності, оскільки в тому ж застосунку «Резерв +» зазначено, що він пройшов ВЛК 24.09.2025. Отже викладені в постанові обставини не відповідають дійсності, а в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Також зазначає, що про існування постанови дізнався 07.01.2026 із постанови державного виконавця Петрівського ВДВС. Вважає постанову незаконною, просить поновити строк на подання позову, постанову скасувати, а провадження у справі закрити та стягнути його користь понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 16.01.2026 відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Копію оскаржуваної постанову позивач отримав 07.01.2026, про що останній зазначає у позові. Інших відомостей матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, а тому є необхідним поновити йому пропущений строк на звернення до адміністративного суду із позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Судом встановлено, що 02.10.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , було винесено постанову №232, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 20.09.2025 о 17:30 год. працівниками поліції було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в особливий період порушив правила військового обліку, а саме: військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не звіряв власні військово-облікові дані за місцем перебування на військовому обліку, а саме з даними ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушивши вимоги п.п. 10 п. 1 Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», відповідно до якого призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів. Також, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 не проходив військово-лікарську комісію понад 5 років, чим порушив вимоги п.3.2. Наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, відповідно до якого повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП (а.с.7).
Згідно з копією витягу із застосунку «Резерв +», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_3 ) уточнив свої дані 07.07.2024, дата ВЛК 24.09.2025 (а.с.11).
Відповідно до копії постанови державного виконавця Петрівського ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 07.01.2026, відкрито виконавче провадження ВП № 79903136, про примусове виконання постанови №232, виданої 02.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 , про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000 грн. (а.с.13).
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Нормативними положеннями ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», Закон України «Про Збройні Сили України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв. 24.02.2022 р., дію якого було неодноразово продовжено і який діє до теперішнього часу.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію.
За визначенням ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до Постанови від 30 грудня 2022 р. № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» п.п. 10 п. 1 Додатку 2 до порядку, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.
Вказана постанова набрала законної сили 05.01.2023.
Згідно з п. 3.2. розділу ІІ Наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення. Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей. Повторний медичний огляд військовозобов`язаних, які перебувають у запасі 1 і 2 розрядів, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, які можуть бути вилікувані, а також військовозобов`язаних плавскладу ВМС Збройних Сил України проводиться один раз у 5 років ВЛК військових комісаріатів, а льотного складу - ЛЛК військових комісаріатів.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Матеріали справи свідчать про те, що наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, підтверджується тільки постановою по справі про адміністративне правопорушення №232 від 02.10.2025, що не є достатнім доказом для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
В зазначеній постанові відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, зокрема не зазначено, коли саме було оновлено дані та пройдено ВЛК до вчинення вказаного у ній правопорушення, з метою перевірки законності притягнення до відповідальності. Крім цього, постанова КМУ №1487 набрала законної сили 05.01.2023, а отже визначений в ній термін п`ять років для оновлення облікових даних не минув.
Таким чином, відповідачем не підтверджено належним доказами законність винесеної постанови.
Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Отже, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не доведений, доводи позивача не спростовні відповідачем будь-якими належними та допустимими доказами.
Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення №232 від 02.10.2025 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. 
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Так, пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").
Станом на 01 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3328 грн. Отже, за подання відповідної позовної заяви підлягає сплаті судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Враховуючи вищезазначені обставини, надані позивачем докази на підтвердження сплати судового збору, суд дійшов висновку, що наявні всі підстави для стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 665,60 грн. Іншу переплачену суму повернути позивачу з державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 210-1, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 10, 73-77, 139, 241-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом.
Адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник Банковський Олег Георгійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – задовольнити.
Постанову №232 від 02.10.2025 стосовно ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн. за порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – скасувати. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за постановою №232 від 02.10.2025 – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), надмірно сплачений судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. за платіжною інструкцією №217506323 від 14.01.2026.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий загальний суд як адміністративний суд.

Суддя Ю.В. Молонова