03.04.26
22-ц/812/755/26
Провадження №22-ц/812/755/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року м. Миколаїв 
Справа № 489/857/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В..,
переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу 
за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 ,
на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Рум`янцевою Н.О., 09 лютого 2026 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення 09 лютого 2026 року,
у с т а н о в и в:
У лютому 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 02 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 2109176613518 «Стандартний», відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у сумі 5900 гривень, строком на 16 днів з моменту отримання кредиту. 
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №2109176613518 від 02 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 .
У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №2109176613518 від 02 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 .
Позивач зазначав, що ОСОБА_1 не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 31 січня 2024 року, становить 47967 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900 грн.; заборгованість по процентами на дату відступлення права вимоги - 42067 грн.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Коллект Центр»  просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену кредитну заборгованість.
Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що 02 квітня 2021 року відповідач звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наразі у провадженні секторі дізнання відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження № 12021153040000365 від 02 квітня 2021 року за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа, за невстановлених обставин, в період часу з 01 квітня 2021 року по 04 квітня 2021року, використовуючи персональну інформацію ОСОБА_1 , шахрайським шляхом, без відома останнього, уклала ряд кредитних договорів з фінансовими компаніями. 08 квітня 2021 року відповідач направив фінансовим компаніям заяви з зазначенням, що він особисто жодних кредитних договорів не укладав, коштів не отримував та просив надати копії кредитних договорів та документів, які підтверджують, що саме ОСОБА_1 укладав такий договір.
10 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав заяву про стягнення з ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.
Позивач у відповіді на відзив наполягав на тому, що 02 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 2109176613518 «Стандартний», відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5900 грн. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вищевказаного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому позикодавцем було перераховано грошові кошти. 
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні позову. Стягнуто з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких би вбачалось існування між позивачем та відповідачем кредитних або інших зобов`язальних правовідносин.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – Ільїн О.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 20000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн.
Крім того, просив стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 10000 гривень. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про завищеність витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень. Помилково зазначав, що заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Крім того, суд першої інстанції безпідставно ототожнив критерій «розумності» із власною суб`єктивною оцінкою розміру гонорару, не врахувавши об`єктивні обставини, зокрема, складність справи, обсяг підготовлених процесуальних документів, значення справи для сторони та приватний інтерес у ній та тривалість розгляду справи (2 роки).
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Позивач зазначав, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу є значно завищеним та таким, що не відповідає критерію співмірності, розумності та необхідності.
Позивач звертав увагу на те, що консультація клієнта щодо правових аспектів спору є складовою підготовчої роботи адвоката та фактично охоплюється загальним процесом формування правової позиції у справі. Предмет спору стосувався типових правовідносин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, правове регулювання яких є усталеним, а судова практика стабільною та сформованою.
Відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, за своїм змістом не містив складних правових конструкцій, ґрунтовного аналізу актуальної судової практики чи детального зіставлення фактичних обставин справи з правовими висновками Верховного Суду.
Підготовка та подання адвокатом Ільїним О.В. відзиву, пояснень та клопотань не містили поглибленого правового аналізу. Справа не є складною, а спірні питання стосувалися типових правовідносин у сфері кредитування та електронного укладення договорів, підготовка трьох сторінок тексту, який по суті відтворює попередні аргументи сторони, не може вважатися роботою підвищеної складності або такою, що об`єктивно потребувала значних часових витрат.
Щодо розміру витрат представника відповідача за участь у судових засіданнях посилався на їх завищеність. 
Справа розглядалася судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, що саме по собі передбачає мінімізацію процесуальних дій та скорочені строки розгляду. Кількість судових засідань у справі була мінімальною, а їх тривалість — незначною. Під час розгляду не здійснювалося дослідження великого обсягу доказів, не проводилися допити свідків, не призначалися експертизи, не розглядалися складні процесуальні клопотання, які вимагали б ґрунтовної підготовки або значних витрат часу безпосередньо у судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначав про орієнтовний розмір понесених ТОВ «Коллект Центр» витрат на правничу допомогу – 10000 гривень. Щодо доказів на підтвердження зазначеного – зазначав про їх надання до суду протягом п`яти днів з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що у лютому 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 02 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 2109176613518 «Стандартний», відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у сумі 5900 гривень, строком на 16 днів з моменту отримання кредиту. 
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №2109176613518 від 02 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 .
У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №2109176613518 від 02 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 .
Позивач зазначав, що ОСОБА_1 не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 31 січня 2024 року, становить 47967 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900 грн.; заборгованість по процентами на дату відступлення права вимоги - 42067 грн.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Коллект Центр»  просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену кредитну заборгованість.
Відповідач заперечував укладення кредитного договору. 
Справа розглядалась судом першої інстанції протягом двох років. Представниками обох сторін неодноразово подавались письмові пояснення, відзиви, клопотання.
10 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав заяву про стягнення з ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.
На підтвердження зазначених витрат долучив копії: договору про надання правової допомоги від 19 лютого 2024 року; Акт № ОУ-000000005.12/2025 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05 грудня 2025 року; детальний опис виконаних робіт (послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 05 грудня 2025 року; копію квитанції про перерахування коштів за послуги адвокату у розмірі 20000 грн. 
24 грудня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» подало клопотання про заміну відповідача у справі, посилаючись на те, що отримало повідомлення АТ «Укрсиббанк», що картка на яку перераховані кошти за даним кредитним договором, на ім`я ОСОБА_1 не відкривалась, а відкривалась на ім`я ОСОБА_3 . А виписка з особового рахунку ОСОБА_3 містить підтвердження зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 2109176613518 у сумі 5900 грн саме ОСОБА_3 .
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року ТОВ «Коллект Центр» відмовлено у заміні неналежного відповідача у справі. Рішенням цього ж суду від 09 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні позову. Стягнуто з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Стягуючи витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи, складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обґрунтованості та пропорційності та посилався на критерій розумності.
Разом з тим, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-V «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у справі яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим.
Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами позитивного результату.
З матеріалів справи вбачається, що справа у суді перебувала з 6 лютого 2024 року, тобто майже два роки. Адвокат відповідача брав участь у розгляді цієї справи протягом всього часу. 
З матеріалів справи вбачається обсяг роботи, яка була виконана адвокатом, а саме надано : відзив на позовну заяву від 26 лютого 2024 року (а.с. 49-56 т.1), клопотання про витребування доказів від 22 лютого 2024 року ( а.с. 60-62 т.1), клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 7 червня 2024 року( а.с. 139 т.1), клопотання про долучення доказів від 21 червня 2024 року (а.с.140-148 т.1), додаткові пояснення у справі від 27 серпня 2024 року (а.с. 156-157 т.1) , заява про долучення доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, які оплатив відповідач від 7 грудня 2025 року а.с. 5-13 т.2), додаткові пояснення у справі від 17 грудня 2025 року (а.с.54-59 т.2), заяву, заперечення на клопотання про заміну відповідача у справі від 11 січня 2026 року ( а.с.68-69 т.2), а також протягом розгляду справи подавались клопотання представником відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції. 
Зазначене свідчить про реальність адвокатських витрат, тобто їх дійсність та необхідність.
Проте судом першої інстанції зазначені обставини не були в повній мірі враховані при визначені розміру витрат на правничу допомогу, а тому рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід змінити.
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує складність справи, яка відноситься до категорії нескладних та таких, відносно яких сформована тривала та стала практика щодо розв`язання спору, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг) та співмірність таких робіт, та вважає обґрунтованим розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 15000 грн.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції  в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід змінити, збільшивши стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу з 10000 грн до 15000 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесену відповідачем у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції слід зазначити наступне. 
В апеляційній скарзі представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн. На підтвердження понесених витрат 27 березня 2026 року надав докази надання правничої допомоги, а саме: 
- додаткову угоду №1 від 16 лютого 2026 року до договору про надання правничої допомоги від 19 лютого 2024 року, укладену між Адвокатським об`єднанням «Астрея-груп» та ОСОБА_1 , згідно якого клієнт зобов`язується сплатити виконавцеві гонорар (винагороду) за надання комплексної правничої допомоги під час підготування апеляційної скарги, що включає в себе правовий аналіз оскаржуваного рішення та матеріалів справи, вивчення та підбір актуальних правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, формування правової позиції, складання тексту апеляційної скарги;
- детальний опис виконаних робіт від 27 березня 2026 року, який включає в себе: надання усної консультації, визначення правової позиції, ознайомлення зі змістом оскаржуваного судового рішення – 1 год вартістю робіт - 2000 грн; складання та подання апеляційної скарги – 4 год вартістю робіт - 8000 грн.
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує складність справи, яка відноситься до категорії нескладних та таких, відносно яких сформована тривала та стала практика щодо розв`язання спору, тривалість розгляду справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг) та співмірність таких робіт. Крім того, правова позиція відповідача уже була сформована під час розгляду справи у суді першої інстанції. 
Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що стягнення витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_1 адвокатом Ільїним О.В. у суді апеляційної інстанції, у розмірі зазначеному представником відповідача не відповідає критерію розумності, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування, з огляду на обставини цієї справи, матиме надмірний тягар. 
За такого, колегія суддів вважає, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції підлягають частковому задоволенню на суму 2 000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником Ільїним Олександром Валерійовичем  задовольнити частково.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити, збільшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 з 10000 гривень до 15000 гривень .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 2000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесену в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

Повний текст постанови складено 03 квітня 2026 року.