справа № 754/931/15
провадження № 22-ц/824/6113/2026
головуючий у суді І інстанції Сенюта В.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Тихої П.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Деснянський районний суд міста Києва від 21 листопада 2025 року щодо роз`яснення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 по цивільній справі 754/931/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника АТ КБ «Приватбанк» - Штронда А.М., через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про роз`яснення судового рішення по цивільній справі 754/931/15 від 29.01.2016.
Подана заява обґрунтована тим, що 29.01.2016 рішенням Деснянського районного суду міста Києва позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором №SAMDNWFD0070048956100 від 13.12.2013 в розмірі 25000 дол. США, відсотки за угодою в розмірі 1 880, 14 дол. США, пеню в розмірі 4493,83 дол. США. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2016 та постановою Верховного Суду від 28.03.2018 рішення залишено без змін. Станом на 14.04.2025 на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий документ, у зв`язку з чим відкрито провадження НОМЕР_1. В свою чергу, стягнуті за рішенням суду з банку відсотки за користування банківським вкладом за своєю природою є доходом позивача (фізичної особи), який відповідно до законодавства підлягає оподаткуванню. Однак, приймаючи вказане рішення, Деснянський районний суд міста Києва не врахував положення Податкового Кодексу України, які є імперативними і обов`язковими до виконання. Так, податковий агент зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення норм. При цьому податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподаткований дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. Враховуючи індивідуальну податкову консультацію ДПС України від 13.09.2024, доходи нараховують (оплачуються) юридичною особою на користь фізичної особи на підставі рішення суду, включаються до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та оподатковується на загальних підставах. Таким чином, у АТ КБ «ПриватБанк» виникло зобов`язання виконати рішення суду, а з іншої сторони, якщо суми, які підлягають виплаті у відповідності до вимог ПК України є доходом фізичної особи, то АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний виконати вимоги пп.168.1.1 та ст. 168 ПК України та з доходів, які підлягають виплаті фізичній особі, утримувати та сплатити від імені такої особи податки, а решту коштів виплатити позивачу за рішенням суду. Оскільки, фізична особа, при отриманні доходу у відповідності до ст. 67 Конституції України зобов`язана сплатити податки, а фактичним платником таких податків є АТ КБ «ПриватБанк», то саме останній має утримати та сплатити податки із сум, які підлягають виплаті фізичній особі за рішенням суду.
На підставі викладеного, заявник просить роз`яснити рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 по справі № 754/931/15, а саме:
чи мають суми, зазначені у резолютивній частині рішення суду, бути виплачені АТ КБ «ПриватБанк» позивачу з урахуванням податків та зборів, якщо такі суми підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України;
за рахунок яких саме коштів АТ КБ «ПриватБанк», як податковий агент зобов`язане сплатити податки та збори до державного бюджету, якщо суми зазначені в резолютивній частині рішення суду, підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року у задоволенні заяви представника заявника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Штронди Антона Михайловича про роз`яснення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 по цивільній справі 754/931/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник заявника АТ КБ «Приватбанк» - Штронда А.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви банку про роз`яснення судового рішення у повному обсязі з урахуванням норм Податкового Кодексу України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції було порушено порядок щодо завчасного повідомлення про дату слухання заяви, оскільки повістка про призначення справи на 21.11.2025 року в систему Електронного суду була направлена 22.11.2025 року, а представнику заявника повістка надійшла в систему Дія 21.11.2025 року о 15:53, тобто, вже після судового засідання.
Крім того, апелянт не погоджується з підставою відмови у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення без урахування положень Податкового Кодексу України, які є імперативними і обов`язковими до виконання.
У даній справі у АТ КБ «Приватбанк» виникло зобов`язання з однієї сторони виконати рішення суду в повній відповідності до вказаних в них відомостей., з іншої сторони, якщо суми, які підлягають виплаті у відповідності до вимог ПК України, є доходом фізичної особи, тому АТ КБ «Приватбанк» зобов`язаний виконати вимоги п.п. 168.1.1 ст. 168 названого Кодексу та з доходів, які підлягають виплаті фізичній особі, утримати та сплатити від імені такої особи податки, а решту коштів виплатити позивачу за рішенням суду.
Відзив до Київського апеляційного суду не надійшов.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення 25.03.2026 року судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції до електронного кабінету АТ КБ «Приватбанк» 25.03.2026 року о 16:50:56, Штронди А.М. 25.03.2026 року о 16:40:34 та ОСОБА_4 25.03.2026 року о 16:50:50.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ураховуючи наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Встановлено, що судом першої інстанції 14.11.2025 року сформовано судові повістки про виклик до суду в справі про роз`яснення судового рішення, у якій визначено дату та час розгляду саме на 11:30 годин 21.11.2025 року.
До апеляційної скарги апелянтом додано картку руху документу, відповідно до інформації з якої учасникам справи інформація про дату слухання справи до електронного кабінету надійшла 22.11.2025 року, тобто на наступний день після того, як слухання відбулось. Також апелянтом надано повідомлення з Дії, відповідно до якого про призначення розгляду справи представник апелянта Штронда А.М. був повідомлений 21.11.2025 року о 15:53, тобто знову ж таки після розгляду справи.
Матеріали справи не містять інформації, яка спростовує наведені в апеляційній скарзі доводи.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі ""Дія 97" проти України").
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).
У ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення судом першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу.
Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 зазначив, що розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, що суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо належного повідомлення заявника про місце, дату і час судових засідань, розглянув справу у його відсутності; відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення.
При вирішенні спору по суті питання щодо роз`яснення судового рішення апеляційний суд виходить із наступного.
Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором SAMDNWFD0070048956100 від 13.12.2013 в розмірі 25000 доларів США, відсотки за угодою в розмірі 1880,14 доларів США, пеню в розмірі 4493,83 доларів США. в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2016 рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 28.03.2018 рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2016 залишено без змін.
27.07.2016 Деснянський районний суд міста Києва видав виконавчий лист у справі №754/931/15.
23.09.2016 відкрито виконавче провадження № 52303671 з примусового виконання виконавчого листа № 754/931/15 виданого Деснянським районним судом міста Києва 27.07.2016.
На момент звернення заявника до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, виконавче провадження № 52303671 перебуває на виконанні, про що свідчить інформація про виконавче провадження (194-197 Т. 2).
Процесуальний порядок роз`яснення судового рішення регулюється положеннями статті 271 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено (частина четверта зазначеної статті).
Частиною другою статті 271 ЦПК України передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Виходячи зі змісту положень зазначених норм, суд може роз`яснити судове рішення у разі, якщо нечітким або незрозумілим є зміст його резолютивної частини як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання.
Незрозумілим слід вважати таке судове рішення, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Підставою для роз`яснення судового рішення є утруднення чи неможливість його виконання.
В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення.
Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Тобто роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового рішення, який полягає в усуненні неясності і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
Суть роз`яснення судового рішення полягає у тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.
Якщо у заяві про роз`яснення рішення фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в такому роз`ясненні.
Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 є мотивованою, чіткою та зрозумілою і не містить варіантів різного тлумачення резолютивної частини, яка викладена чітко, доступно, не є суперечливою та не передбачає декілька варіантів тлумачення.
Отже, суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко або незрозуміло ним сформульовані, що, в свою чергу, позбавляє можливості його виконання. Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим як для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.
Таким чином є дві умови, за яких роз`яснюється рішення: перша умова - це та, що не можна змінювати його зміст, а друга - якщо рішення є незрозумілим для тих, кого зобов`язано його виконувати і орган, який буде його виконувати.
Безпосередньо чинним законодавством передбачено механізм надання роз`яснення змісту судового рішення, а не роз`яснення порядку виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.08.2018 у справі № 808/1298/15.
Положеннями ст. 265 ЦПК України визначено вимоги до змісту рішення суду, де у ч. 7 названої статті передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення, (наприклад негайне виконання, відстрочення, розстрочення).
Однак, як убачається зі змісту заяви про роз`яснення судового рішення, представник заявника у своїй заяві просить роз`яснити, чи має відповідач виплатити присуджені суми позивачу з урахуванням податків та зборів, якщо такі суми підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України та за рахунок яких саме коштів відповідач - АТ КБ «ПриватБанк», як податковий агент зобов`язаний сплатити податки та збори до державного бюджету, якщо суми зазначені в резолютивній частині рішення суду, підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Разом з тим, питання виконання відповідачем його обов`язку як податкового агента не було предметом дослідження, перевірки та відповідно встановлення у цій справі. Предметом спору у цій справі було встановлення розміру заборгованості у правовідносинах, які регулюють виконання зобов`язань учасників банківського вкладу. Обов`язком суду є, зокрема, встановлення розміру заборгованості по вкладам.
Таким чином, суд приходить до висновку, що зміст рішення стороні відповідача є зрозумілим, проте у поданій заяві мова йде про порядок виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 по справі № 754/931/15, що не охоплюється змістом положення частини 1 статті 271 ЦПК України та не може бути роз`яснений судом враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.08.2018 у справі № 808/1298/15.
Ураховуючи наведене, підстав для задоволення заяви представника заявника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Штронди А.М. про роз`яснення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 по цивільній справі 754/931/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не встановлено.
Керуючись ст. ст. 271, 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.
Ухвалу Деснянський районний суд міста Києва від 21 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
У задоволенні заяви представника заявника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Штронди Антона Михайловича про роз`яснення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 по цивільній справі 754/931/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий 	Т.О. Писана	
Судді 	К.П. Приходько	
	С.О. Журба