РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 	справа № 580/13505/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Кушнеренко Т.В. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_2 у виплаті частини грошового забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_2 частини грошового забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 з 09.06.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, як представник неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до відповідача щодо виплати частини грошового забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який зник безвісти. Однак, відповідач у виплаті відмовив, оскільки позивач не надала рішення суду про скасування стягнення аліментів із військовослужбовця ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 15.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 зупинено провадження в адміністративній справі №580/13505/25 до отримання судом від Військової частини НОМЕР_1 витребуваних документів або доказів поважності причин неможливості їх подання до суду.
Ухвалою суду від 21.04.2026 поновлено провадження у справі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження, відповідно до якого позивач отримувала аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 . 16.05.2025 державним виконавцем ВДВС у м. Умані було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №53644826. Зважаючи на викладене, позивачу було відмовлено у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, оскільки частиною 6 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у взаємозв`язку з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено інший порядок реалізації обов`язку зниклих безвісти військовослужбовців по утриманню неповнолітніх дітей - присудження коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду. Відповідач наголошує, що повернення виконавчого документа, на відміну від закінчення виконавчого провадження, не має остаточного і незворотного характеру, адже Закон України «Про виконавче провадження» у частині 5 статті 37 передбачає повторне пред`явлення до виконання виконавчого документу після його повернення. Наявність у стягувана права повторно пред`явити до виконання виконавчий документ у межах встановлених законом строків не є підставою для висновку про те, що після повернення виконавчого документа стягувану та до його повторного пред`явлення до виконання виконавче провадження є таким, що триває. Таким чином, повернення позивачу виконавчого документа про стягнення аліментів не дає підстав вважати що позивач не отримує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, оскільки повернення виконавчого документа не нівелює право позивача на повторне пред`явлення виконавчого документа та отримання на його підставі аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що з позицією військової частини не погоджуюся, оскільки пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено виключення, за наявності яких грошове забезпечення не виплачується, зокрема, у разі, коли законний представник малолітньої (неповнолітньої) дитини саме одержує від військовослужбовця аліменти. Слід зазначити, що постановою державного виконавця від 16.05.2025 повернуто виконавчий документ без подальшого виконання. Відтак, позивачем було дотримано умови для нарахування спірного грошового забезпечення, оскільки станом на час звернення до відповідача, вона не одержувала аліментів від військовослужбовця ОСОБА_3 , як це і передбачено вимогами вказаного Закону.
Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем було реалізовано право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини шляхом отримання рішення суду про стягнення аліментів. Подальші дії позивача, такі як звернення рішення суду про стягнення аліментів до виконання органами виконавчої служби, подання заяви про повернення виконавчого документу стосуються питання подальшого виконання судового рішення про стягнення аліментів. В свою чергу, подання позивачем заяви про повернення виконавчого документу про стягнення аліментів не позбавляє права позивача на повторне звернення до органів виконавчої служби із заявою про стягнення аліментів. Отже, повернення виконавчого листа про стягнення аліментів на підставі заяви позивача не позбавляє права позивача на отримання аліментів на підставі рішення суду. Отже, у зв`язку з наявністю чинного рішення суду про стягнення аліментів позивач вважається такою, що отримує аліменти на утримання неповнолітньої дитини незалежно від наявності відкритих виконавчих проваджень на виконання вказаного рішення суду, що є підставою для відмови у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця представникам неповнолітніх дітей в розумінні абзацу 4 частини 6 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки чинним законодавством передбачено інший порядок забезпечення права неповнолітніх дітей на утримання.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов такого висновку.
ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.04.2012 ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2016 у справі №705/1404/16-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу — задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , зареєстрований 14 лютого 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Умань Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області, актовий запис № 39 - розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_3 відновлено дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 .
21.02.2017 Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист №705/4588/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 12 липня 2016 року до досягнення сином повноліття.
Згідно звіту Військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2026 №4784/337/400 про здійснення відрахування та виплати щодо ОСОБА_3 за постановою від 12.05.2022 ВП№53644826 остання виплата була здійснена у червні 2025 року із грошового забезпечення за травень 2025 року.
Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 16.05.2025 у ВП№53644826 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою ОСОБА_1 від 15.05.2025.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 10.10.2023 №506 «Про результати службового розслідування» визнано, що солдат ОСОБА_3 26.08.2023 зник безвісти.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклик безвісти за особливих обставин №20240929-2502 від 29.09.2024 ОСОБА_3 з 15.05.2024 набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин.
28.05.2025 (надійшла до відповідача 09.06.2025) позивач звернулась до командування Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати їй як законному представнику її неповнолітньої дитини ОСОБА_2 частки грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, грошову винагороду на оздоровлення за 2025 рік, які належать до виплати батькові її неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , який зник безвісти.
Листом від 08.06.2025 №1381/3004 ІНФОРМАЦІЯ_2 направив вищевказану заяву командиру Військової частини НОМЕР_1 .
За результатами розгляду заяви позивача від 28.05.2025, командиром Військової частини НОМЕР_1 , направлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідь від 18.12.2025 №4784/68/11381, в якій зазначено, що у військової частини НОМЕР_1 на разі відсутні правові підстави для здійснення виплат грошового забезпечення на користь позивача, оскільки вона як представник неповнолітньої дитини військовослужбовця ОСОБА_3 не надала до командування військової частини НОМЕР_1 рішення суду про скасування стягнення аліментів із військовослужбовця ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини.
Листом №4784/68/8820 від 03.10.2025, у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 12.09.2025, відповідач відмовив у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 на користь законного представника неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_2 .
Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернулася до суду з позовом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною 6статті 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі-Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з пунктом 8 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі — командир).
Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
У свою чергу порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (в редакції чинній на час звернення позивача до відповідача, далі - Порядок №884).
Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі — військовослужбовці).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:
- військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;
- військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Як встановлено судом відповідач посилається на те, що виконавчий лист №705/4588/16-ц від 21.02.2017 залишається чинним, а тому позивач має право пред`явити його до виконання в примусовому порядку.
Стосовно цих доводів суд зауважує, що відповідно до згаданого вище пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Тобто цією нормою передбачено виключення, за наявності яких грошове забезпечення не виплачується, зокрема, у разі, коли законний представник малолітньої (неповнолітньої) дитини саме одержує від військовослужбовця аліменти.
Суд зазначає, що постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 16.05.2025 у ВП№53644826 повернуто виконавчий документ (виконавчий лист №705/4588/16-ц від 21.02.2017) без подальшого виконання.
Твердження відповідача про те, що у зв`язку з наявністю чинного рішення суду про стягнення аліментів позивач вважається такою, що отримує аліменти на утримання неповнолітньої дитини незалежно від наявності відкритих виконавчих проваджень на виконання вказаного рішення суду, суд вважає нелогічними та необгрунтованими.
Рішення суду про стягнення аліментів виконується добровільно боржником або примусово через виконавчу службу/приватного виконавця.
В даному випадку, ОСОБА_3 має статус особи, яка зникла безвісти, відповідно, виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів у добровільному порядку, наразі, неможливе. У примусовому порядку рішення суду також не виконується, оскільки постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 16.05.2025 у ВП№53644826 повернуто виконавчий документ (виконавчий лист №705/4588/16-ц від 21.02.2017) без подальшого виконання. А тому, позивач фактично не отримує аліменти на утримання неповнолітньої дитини.
Відтак, позивачем було дотримано умови для нарахування спірного грошового забезпечення, оскільки станом на час звернення до відповідача, вона не одержувала аліментів від військовослужбовця ОСОБА_3 , як це і передбачено вимогами Закону №2011-ХІІ.
Тому суд доходить до висновку, що дії відповідача, які полягають у відмові в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_2 , грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_3 згідно пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, не відповідає вимогам Закону №2011-ХІІ, а тому не можуть бути такими, що відповідають критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо клопотання відповідача у пункті 3 прохальної частини відзиву на позовну заяву про витребування у Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 36171759) копії постанови про закриття виконавчого провадження №53644826 та копії документів, які стали підставою для його закриття, то суд відмовляє у його задоволенні, так як на переконання суду, докази, які просить витребувати відповідач не стосуються спірних правовідносин та не впливають на вирішення даного спору із винесенням судом законного та обгрунтованого рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_2 , грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити з 09.06.2025 нарахування та виплату ОСОБА_1 як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_2 , грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	Петро ПАЛАМАР