Справа № 420/8284/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року м. Одеса 

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,- 

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 25 березня 2026 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа: ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд: 
- визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 19:12.2025 року, прийняту у виконавчому провадженні №79856387 від 19.12.2025, якою накладено арешт на автомобіль Моделі TOYOTA BZ4X, 2022 року випуску, білого кольору, VIN N НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 . 
Позиція позивача обґрунтовується наступним 
Позивач зазначає, що набув право власності на автомобіль моделі TOYOTA BZ4X, 2022 року випуску на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19.12.2026 року з ТОВ «ГУД КАРС», яке діяло як комісіонер на підставі договору комісії з попереднім власником. На момент укладення договору транспортний засіб був переданий на комісію та мав задовільний технічний стан. Після набуття права власності позивачу стало відомо, що постановою приватного виконавця від 19.12.2025 року у виконавчому провадженні було накладено арешт на зазначений автомобіль.
Позивач вважає такий арешт протиправним, виходячи з наступного: він не є боржником у відповідному виконавчому провадженні та взагалі не є його учасником, а тому арешт не може поширюватися на його майно; відповідно до законодавства виконавець має право накладати арешт виключно на майно боржника; укладення договору через комісіонера (суб`єкта господарювання) свідчить про відсутність обтяжень, оскільки останній зобов`язаний перевіряти наявність арештів та інших обмежень перед прийняттям транспортного засобу на комісію і його продажем; накладення арешту порушує право власності позивача, гарантоване цивільним законодавством, зокрема право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. 
У зв`язку з цим позивач просить визнати постанову приватного виконавця про накладення арешту незаконною та скасувати її як таку, що порушує його право власності. 
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року вищевказаний адміністративний позов залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору.
Заявою від 07 квітня 2026 року позивач усунув недоліки позовної заяви 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за окремою категорію термінових адміністративних справ передбачених статтею 287 КАС України. 
Вищевказаною ухвалою також витребувано у приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 19 оф.1, РНОКПП НОМЕР_1 ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №79856387 у повному обсязі.
Зобов`язано відповідача надати витребувані судом документи у строк до 13 квітня 2026 року до Одеського окружного адміністративного суду, розташованого за адресою: 65062, м. Одеса, Фонтанська дорога, 14. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 01 квітня 2026 року.
Проте станом на 14 квітня 2026 року вимоги ухвали суду від 07.04.2026 року в частині надання до суду витребуваних доказів відповідачем не виконано. 
Відповідач відзив на позов до суду не подав. 
Станом на 14 квітня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) станом на 18.12.2025 року була власником автомобіля моделі TOYOTA BZ4X, 2022 року випуску, білого кольору, VIN № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 . 
18.12.2026 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ГУД КАРС» (код ЄДРПОУ 42856647) був укладений договір комісії №8876/25/000044, за яким останнє за дорученням ОСОБА_2 за комісійну плату зобов`язувалось вчинити від свого імені один / або декілька правочинів щодо продажу вказаного вище транспортного засобу. 
Того ж дня, сторонами договору комісії був складений Акт технічного стану транспортного засобу або його частини, що має ідентифікаційний номер №8876/25/000044, згідно із яким стан вказаного вище транспортного засобу був визначений як «задовільний». 
19.12.2026 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ГУД КАРС», яке діяло на підставі вказаного вище договору комісії, був укладений та підписаний договір купівлі - продажу транспортного засобу №8876/25/000040, з моменту підписання якого згідно п. 2.2 цього Договору позивач став власником автомобіля моделі TOYOTA BZ4X, 2022 року випуску, білого кольору, VIN № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .
В подальшому позивачу стало відомо, що постановою Приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича від 19.12.2025 року, прийнятою у межах виконавчого провадження №79856387 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від № 916/2658/22 від 08.12.2025 року про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Одеської міської ради (ЄДРПОУ: 26597691, 65026, м. Одеса, площа Думська, будинок 1) боргу у розмірі 568222,96 гривень, інфляційні втрати у розмірі 67122,22 гривень, 3% річних у розмірі 21198,65 гривень, пеню у розмірі 5378,19 гривень та судовий збір в сумі 9928,83 гривень, було накладено арешт на вказаний вище автомобіль.
Позивач вважає такий арешт протиправним, виходячи з наступного: він не є боржником у відповідному виконавчому провадженні та взагалі не є його учасником, а тому арешт не може поширюватися на його майно; відповідно до законодавства виконавець має право накладати арешт виключно на майно боржника; укладення договору через комісіонера (суб`єкта господарювання) свідчить про відсутність обтяжень, оскільки останній зобов`язаний перевіряти наявність арештів та інших обмежень перед прийняттям транспортного засобу на комісію і його продажем; накладення арешту порушує право власності позивача, гарантоване цивільним законодавством, зокрема право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. 
У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Релевантні джерела права та висновки суду  
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 129-1 Основного Закону України передбачено, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), зокрема
- виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII);
- арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може закладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна (стаття 57 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Слід відмітити, що відповідно до п.п. 44, 56-1 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Постановою КМ України від 11.11.2009 р. №1200 забороняється прийняття на комісію та / або продаж транспортних засобів: 
- щодо яких є відомості про їх розшук, арешт у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 
- власник яких внесений до Єдиного реєстру боржників; 
- власник яких перебуває в розшуку; 
- щодо власника яких внесено відомості до Державного реєстру санкцій стосовно застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 12, 4, 7, 16 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», якщо їх продаж призведе до порушення обмежень (заборон), установлених санкцією відповідного виду; 
- які не зареєстровані в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС або Держпродспоживслужбі; 
- щодо яких не подано відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) чи свідоцтва про реєстрацію машини;
- щодо яких не подано документ про оцінку чи середньоринкову вартість відповідно до пункту 43 цього Порядку. 
На комісію не приймаються транспортні засоби у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла або мопеда від фізичної особи в разі відмови такої особи надати повідомлення в паперовій формі відповідно до пункту 12 цього Порядку. 
А на комісіонера покладається безальтернативний обов`язок перевіряти ці відомості як на стадії укладення договору комісії, так і на стадії укладення договору купівлі - продажу. 
Відтак, укладення договору купівлі - продажу транспортного засобу з уповноваженим суб`єктом господарювання є свідченням того факту, що відносно проданого засобу були відсутні вказані вище обставини, які такий продаж унеможливлювали. 
Як судом зазначено вище, статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» право виконавця накладати арешт на майно обмежено виключено майном боржника.
Як убачається з матеріалів справи, позивач набув право власності на транспортний засіб марки TOYOTA BZ4X, 2022 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2026 року, укладеного з ТОВ «ГУД КАРС», яке діяло як комісіонер на підставі договору комісії з попереднім власником.
Згідно з умовами договору, право власності на транспортний засіб перейшло до позивача з моменту його підписання, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Разом з тим, судом встановлено, що постановою приватного виконавця від 19.12.2025 року у межах виконавчого провадження № 79856387 на вказаний транспортний засіб накладено арешт.
Оцінюючи правомірність таких дій, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право накладати арешт виключно на майно боржника у межах виконавчого провадження.
Водночас, як встановлено судом, позивач не є боржником у виконавчому провадженні № 79856387 та не є його учасником, що сторонами не спростовано.
Таким чином, накладення арешту на майно, яке належить особі, яка не є боржником, суперечить вимогам закону та виходить за межі повноважень виконавця.
Крім того, суд враховує, що продаж спірного транспортного засобу відбувався через суб`єкта господарювання — комісіонера, на якого відповідно до вимог чинного законодавства покладено обов`язок перевірки наявності обтяжень, у тому числі арештів, щодо транспортного засобу перед його прийняттям на комісію та реалізацією.
За таких обставин позивач, як добросовісний набувач майна, обґрунтовано розраховував на відсутність будь-яких обмежень щодо придбаного транспортного засобу.
Згідно зі статтями 386, 391 Цивільного кодексу України держава забезпечує захист права власності, а власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади або іншого суб`єкта владних повноважень, який не відповідає закону та порушує права власника, підлягає визнанню незаконним і скасуванню.
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини).
Відтак, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності арештів, які не тягнуть за собою забезпечення примусового виконання будь-яких виконавчих проваджень відносно нього.
Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова приватного виконавця про накладення арешту на транспортний засіб порушує право власності позивача, прийнята з перевищенням наданих законом повноважень та не відповідає вимогам законодавства.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання постанови приватного виконавця протиправною та її скасування. 
Згідно з пунктом 4 частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що, ефективним способом відновлення порушених прав позивача буде визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича від 19.12.2025 року, винесену у межах виконавчого провадження №79856387, якою накладено арешт на автомобіль Моделі TOYOTA BZ4X, 2022 року випуску, білого кольору, VIN N НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 . 
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позовних вимог судові витрати позивачки в розмірі 1331,20 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича про арешт майна боржника від 19.12.2025 року, винесену у межах виконавчого провадження №79856387, якою накладено арешт на автомобіль Моделі TOYOTA BZ4X, 2022 року випуску, білого кольору, VIN N НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 . 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1331 грн. 20 коп. 
Рішення суду набирає законної сили, згідно ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п.15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України. Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ).
Відповідач: Приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 19 оф.1, РНОКПП НОМЕР_1 ).
Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя С.О. Cтефанов