ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/14960/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю. Л. та Малашенкової Т.М., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Антимонопольного комітету України
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 (головуючий суддя Алданова С.О., судді Євсіков О.О., Корсак В.А.)
у справі №910/14960/24
за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" (далі - Комбінат; позивач)
до Антимонопольного комітету України (далі - АМК; Комітет)
про визнання недійсним розпорядження,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача-  Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс - Київського картонно-паперового комбінату".

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень
Комбінат звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комітету про визнання недійсним розпорядження державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 17.10.2024 № 09/300-р про залишення заяви без розгляду. 
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підстав для залишення заяви Комбінату без розгляду, у зв`язку з чим останній просив суд визнати недійсним розпорядження державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 17.10.2024 № 09/300-р про залишення заяви без розгляду (далі - Розпорядження АМК).
Господарський суд міста Києва рішенням від 26.03.2025 (суддя Зеленіна Н.І.) позовні вимоги задовольнив; визнав недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України від 17.10.2024 № 09/300-р про залишення заяви ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" без розгляду. За висновками місцевого господарського суду, спірне розпорядження прийнято АМК України з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення 
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 27.01.2026 клопотання Комбінату про зупинення провадження у справі № 910/14960/24 - задовольнив, зупинив провадження у справі № 910/14960/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду справи № 927/994/23.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Комітет звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 про зупинення провадження у справі № 910/14960/24, а справу направити для продовження розгляду до Північного апеляційного господарського суду.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України.
В обґрунтування своєї позиції скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано пункт 7 частини першої статті 228 ГПК України, оскільки правовідносини у справі №927/994/23 не є подібними до справи № 910/14960/24.
Так, АМК зазначає, що у справі №927/994/23 предметом спору є стягнення заборгованості, в той час, як предметом спору у справі № 910/14960/24 є наявність чи відсутність підстав передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для скасування Розпорядження АМК, окрім того зазначені справи не є подібними з огляду на неоднакові фактичні обставини, позицію сторін, а також доводи і докази, якими сторони обґрунтовують свою позицію.
Позиція інших учасників справи 
У відзиві на касаційну скаргу Комбінат просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026. При цьому Комбінат зазначає, що на його думку зупинення провадження у справі може відбуватися не лише якщо правовідносини співпадають в частині предмету розгляду, обставин справи та суб`єктивного складу, а й тоді коли подібність може полягати у змістовному аспекті правовідносин, визначенні певної правової позиції, яка може мати значення для вирішення іншої справи.
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції про зупинення провадження на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України.
Перед Верховним Судом поставлено питання перевірки доводів касаційної скарги щодо застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України.
Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд зазначає таке.
У цій справі суд апеляційної інстанції зупинив провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України у зв`язку з переглядом в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах.
Верховний Суд виходить зі сталої правової позиції щодо поняття, суті та меж зупинення провадження у справі. Так, зупинення - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі від 05.03.2025 № 910/13175/23).
Саме по собі зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи, оскільки цей інститут має застосовуватися лише за обставин, визначених процесуальним законом.
Так, пунктом 7 частини першої статті 228 ГПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
При цьому за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.03.2025 у справі № 910/13175/23 зупинення провадження у справі судом апеляційної інстанції є обґрунтованим у випадку перегляду судового рішення Верховним Судом, якщо це може вплинути на розгляд спору по суті, що вбачається із пунктів 7.44 - 7.50 наведеної постанови.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Наведені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що з метою дотримання єдності судової практики, зважаючи на предмет та підстави позову, на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, дійшов висновку зупинити апеляційне провадження у цій справі з огляду на таке.
Північний апеляційний господарський суд зазначив, що справа № 910/14960/24 не є абсолютно тотожною до справи № 927/994/23 в частині складу учасників та об`єкта спору. Втім, виходячи з позицій сторін спору в справі, що розглядається, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію, визначаються певні спільні риси між спірними правовідносинами за їхнім змістом. Зокрема, дослідженню в справі № 927/994/23 можуть підлягати, серед іншого, питання: а) застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) по відношенню до конкретно визначених суб`єктів та їх персональний характер; б) поширення наслідків персональних обмежувальних заходів (санкцій) на осіб, на яких санкції не накладалися, однак пов`язані відносинами контролю з підсанкційними особами; в) правильного застосування в зв`язку з цим положень Закону України "Про санкції". Зазначене, на переконання судової колегії суду апеляційної інстанції, вказує на подібність правовідносин у справі № 910/14960/24 зі справою № 927/994/23, в т.ч за змістовним критерієм.
Проте, Верховний Суд не погоджується з цим висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Передаючи справу № 927/994/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, Суд зазначив про те, що існує неоднакове правозастосування Верховним Судом пункту 1 Постанови №187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації" (далі - Постанова №187) в аспекті того, чи підлягає застосуванню зазначений у цьому пункті мораторій щодо виконання грошових зобов`язань на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, на будь-якій стадії судового процесу, обмежуючи суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів) у реалізації ними права вимоги до зобов`язаної сторони як шляхом звернення за судовим захистом, так і шляхом примусового виконання, чи вказаний мораторій, як такий, що означає відстрочення виконання певних зобов`язань, а не звільнення юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами, не має бути підставою для припинення зобов`язання та відмови у захисті порушеного права.
Предметом спору у справі № 927/994/23 було стягнення 31 219 436,87 грн, з яких 28 685 872,82 грн заборгованості за поставлений товар, 2 268 035,12 грн пені та 265 528,93 грн інфляційних втрат.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справах №910/17647/18 та №910/1418/23 (від яких колегія суддів пропонує відступити), застосування мораторію відповідно до Постанови №187 не залежить від стадії судового процесу, оскільки з моменту запровадження зазначеного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів) обмежується у реалізації ними права вимоги до зобов`язаної сторони як шляхом звернення за судовим захистом, так і шляхом примусового виконання. 
Отже, якщо застосовувати вказану правову позицію у цій справі, то виходить що у разі з`ясування, що позивач підпадає під визначення осіб, зазначених у п.1 Постанови №187 як такі, що "пов`язані з державою-агресором", це є підставою для відмови в позові.
Предметом розгляду у справі № 910/14960/24, в якій подано касаційну скаргу, є позовні вимоги Комбінату про визнання недійсним Розпорядження АМК про залишення заяви без розгляду. 
Ухвалюючи спірне розпорядження Комітет дійшов висновку про заборону концентрації відповідно до Закону України "Про санкції" з огляду на встановлення кінцевим бенефіціарним власником компанії "Pulp Mill Holding GmbH" і відповідно позивача - ОСОБА_1 , до якого застосовано санкції. Згідно з розпорядженням, зокрема, встановлено, що бенефіціарним власником Комбінату є ОСОБА_2 Указом Президента України від 19.10.2022 № 727/2022 до ОСОБА_1 застосовано санкції, зокрема, у вигляді блокування активів. Строк застосування санкцій - 10 років. Підсанкційною особою ОСОБА_3 24.10.2022 здійснені дії у вигляді відчуження (продажу) акцій компанії "Pulp Mill Holding GmbH" (м. Відень, Австрія) (холдингова компанія, якій підконтрольне ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат"). Перехід права власності на акції компанії "Pulp Mill Holding GmbH" від ОСОБА_1 до громадянина Австрії підтверджується копією витягу з комерційного реєстру Республіки Австрія від 04.11.2022. Правовою підставою для прийняття розпорядження від 17.10.2024 № 09/300-р Комітетом визначена норма частини другої статті 27 Закону України "Про захист економічної конкуренції", відповідно до якої заява залишається без розгляду, зокрема, якщо концентрація заборонена відповідно до Закону України "Про санкції".
Підставами позову стало, в т.ч. те, що згаданий у спірному розпорядженні Указ Президента України від 19.10.2022 № 727/2022 не поширює своєї дії на права та обов`язки ОСОБА_1 , якими він міг би скористатися в інших країнах, і відповідно не поширює будь-якої своєї дії на Ціннер Пріватштіфтунг чи Палп Мілл Холдинг ГмбХ, як на іноземні компанії. При цьому, сторонами договору купівлі-продажу (покупцем та продавцем) є ТПЦА Папіріндустрі Холдинг ГмбХ в особі Мітельман Д. та Ціннер Пріватштіфтунг в особі Доктора Й. Клезль-Норберг. В свою чергу, до жодної з цих компаній та осіб не застосовано будь-яких санкцій відповідно до Закону України "Про санкції". Позивач висновувався про те, що застосовані Указом Президента України від 19 жовтня 2022 № 727/2022 до ОСОБА_1 санкції не поширюються на концентрацію у формі набуття 08.06.2017 Комбінатом 100% часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс - Київського картонно-паперового комбінату" і не можуть забороняти відповідну концентрацію, що, тим самим, виключало можливість застосування до заяви позивача про надання дозволу на концентрацію частини другої статті 27 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Заперечуючи проти позову, Комітет вказував на те, що Закон України "Про санкції" має екстериторіальну дію і може застосовуватись до угод, укладених за межами України. На думку відповідача, договір купівлі-продажу має безпосередній зв`язок з Україною, а тому відповідно до норм Закону України "Про міжнародне приватне право" до такого договору повинно застосовуватись право України. Прийняття спірного розпорядження відповідач мотивував також тим, що санкції, застосовані відповідно до Закону України "Про санкції", застосовуються на будь-якому етапі розгляду справ про концентрацію з метою запобігання легалізації придбань та злиттів за участю підсанкційних осіб.
Отже, у справі № 927/994/23, яка розглядається об`єднаною палатою, ключовим є питання щодо обмеження осіб-кредиторів (стягувачів) у реалізації права вимоги до зобов`язаної сторони, як шляхом звернення за судовим захистом, так і шляхом примусового виконання та наявності підстав для відмови в позові у разі, якщо позивач підпадає під визначення осіб, зазначених у пункті 1 Постанови №187 як такі, що "пов`язані з державою-агресором".
Натомість у справі № 910/14960/24, в якій подано касаційну скаргу, вирішується питання щодо наявності підстав для застосування частини другої статті 27 Закону України "Про захист економічної конкуренції" оскільки за доводами позивача Указ Президента України від 19.10.2022 № 727/2022 не поширює своєї дії на права та обов`язки ОСОБА_1 , якими він міг би скористатися в інших країнах, а також на концентрацію у формі набуття 08.06.2017 Комбінатом 100% часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс - Київського картонно-паперового комбінату".
У цьому аспекті Верховний Суд зауважує, що заснованими на правильному застосуванні пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України щодо зупинення провадження у справі є випадки перегляду судового рішення Верховним Судом, якщо це може вплинути на розгляд спору по суті.
З наведених в ухвалі суду апеляційної інстанції міркувань очевидно не вбачається, що за доводами сторін, предметом і підставами позову правовідносини у справі № 910/14960/24 та у справі № 927/994/23 відповідають критеріям подібності, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, про що зазначено самим апеляційним судом в оскаржуваній ухвалі.
За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для зупинення апеляційного провадження у справі №910/14960/24 на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до закінчення розгляду об`єднаною палатою справи № 927/994/23, не є підставним.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.
Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина 6 статті 310 ГПК України).
Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Судові витрати
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, то розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 910/14960/24 скасувати.
3. Справу № 910/14960/24 направити до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова