ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/16435/25 пров. № А/857/52223/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А. 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року, прийняте суддею Мартинюком В.Я. у м.Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернулася з позовом до ГУ ПФУ у Львівській області (відповідач - 1), ГУ ПФУ у Чернівецькій області (відповідач - 2) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в зарахуванні стажу роботи для призначення пенсії за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.06.1983, в тому числі, періодів роботи з 05.07.1983 по 05.12.1988, з 25.10.1990 по 19.11.1996 та навчання згідно диплому НОМЕР_2 ; 
- зобов`язання зарахувати стаж роботи для призначення пенсії за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.06.1983, в тому числі періодів роботи з 05.07.1983 по 05.12.1988, з 25.10.1990 по 19.11.1996 та навчання згідно диплому НОМЕР_2 ; 
- зобов`язання повторно розглянути заяву від 04.03.2025 про призначення пенсії за віком.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 позов задоволено.
Суд зазначив, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Суд звернув увагу, що стаж роботи позивача, а також періоди її навчання підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 05.06.1983, яка наявна в матеріалах справи.
Щодо твердження відповідачем 2 у спірному рішенні про те, що до страхового стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи (05.07.1983 - 05.12.1988), оскільки остання працювала в колгоспі і потрібно надати довідку про кількість відпрацьованих трудоднів, судом не беруться до уваги, оскільки Пенсійний орган маючи цілу низку повноважень, жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію не вчинив, поклавши весь тягар відповідальності на останнього.
Щодо зарахування до страхового стажу навчався в Камишловському ССПТУ - №2, згідно диплому серії НОМЕР_2 , то суд зазначив, що чинне законодавство не передбачає права органу Пенсійного фонду України не приймати до відома документи у разі відсутності підпису голови екзаменаційної комісії навчального закладу за наявності підписів інших уповноважених осіб як це зазначено у спірному рішенні, а відтак позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення документів (диплому).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Чернівецькій області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що нормами чинного законодавства визначені умови і порядок призначення пенсії за віком.
При опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, органом Пенсійного фонду України розраховано стаж, який склав 19 років 8 місяців 25 днів.
За доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 . Головним управлінням не зараховано:
- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 05.06.1983, оскільки на титульній сторінці дописано дату народження та не обговорено.
Поряд з цим додаткового уточнення потребують періоди роботи:
- з 05.07.1983 по 05.12.1988, оскільки заявниця працювала в колгоспі, потрібно надати довідку про кількість відпрацьованих трудоднів;
- з 25.10.1990 по 19.11.1996, оскільки наказ на прийняття від 25.02.1990, що не відповідає даті прийняття;
- період навчання згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в позові.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.06.1983 вбачається, що позивач з:
- 01.09.1980 по 05.06.1983 навчалася в Камишловському ССПТУ - №2;
- 05.07.1983 по 05.12.1988 працювала кухаром 4 розряду в колгоспі ім.Куйбишева;
- 25.10.1990 по 19.11.1996 працювала старшим кухаром 4 розряду шкільної їдальні с.Волостків.
В матеріалах справи наявний диплом серії НОМЕР_2 , виданий 02.07.1983 « ОСОБА_2 » за професією «повар», кваліфікація: «повар четвертого розряда» який підписаний директором училища.
Також, долучена до матеріалів справи виписка з підсумковими оцінками успішності до вищезазначеного диплому, яка видана 02.07.1983 на ім?я « ОСОБА_2 » та підписана директором училища за реєстраційним №18826.
Згідно титульної сторінки трудової книжки убачається, що прізвище « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_4 » про що зроблено відповідний запис.
З матеріалів справи, зокрема, із спірного рішення видно, що органом Пенсійного фонду України відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
В рішенні зазначено, що вік заявниці 60 років. Страховий стаж особи становить 19 років 08 місяців 25 днів. Необхідний страховий стаж особи відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить не менше 32 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.06.1983, оскільки на титульній сторінці дописано дату народження та не оговорено. 
Крім того, додаткового уточнення потребують періоди роботи: з 05.07.1983 по 05.12.1988, оскільки заявниця працювала в колгоспі, потрібно надати довідку про кількість відпрацьованих трудоднів; з 25.10.1990 по 19.11.1996, оскільки наказ на прийняття від 25.02.1990, що не відповідає даті прийняття та період навчання згідно диплому серії НОМЕР_2 , оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. 
Законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі як і раніше - Закон №1058-IV).
Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що стаж роботи позивача, а також періоди її навчання підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 05.06.1983, яка наявна в матеріалах справи.
Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає недоцільним покликання апелянта на те, що до страхового стажу роботи не зараховано спірні періоди роботи, оскільки на титульній сторінці дописано дату народження, а наказ на прийняття від 25.02.1990 не відповідає даті прийняття.
Колегія суддів зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані у оскаржуваному рішенні обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17. 
З приводу покликання апелянта на те, що до страхового стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи (05.07.1983 - 05.12.1988), оскільки остання працювала в колгоспі і потрібно надати довідку про кількість відпрацьованих трудоднів, то зазначене не заслуговує на увагу з огляду на наступне.
В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ, покладених ним в основу свого рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, суд апеляційної інстанції враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
У даному випадку судом не встановлено, а матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу.
Колегія суддів зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31.01.2025 у справі №120/8471/23.
Щодо зарахування до страхового стажу навчався в Камишловському ССПТУ - №2, згідно диплому серії НОМЕР_2 , то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для його зарахування.
Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Так, вищезазначений диплом позивача підписаний, в тому числі директором училища.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що чинне законодавство не передбачає права органу Пенсійного фонду України не приймати до відома документи у разі відсутності підпису голови екзаменаційної комісії навчального закладу за наявності підписів інших уповноважених осіб, як це зазначено у спірному рішенні, а відтак позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення документів (диплому), а отже і не може бути обмежений в праві неврахування до страхового стажу внаслідок таких порушень.
Із матеріалів справи вбачається, що час навчання позивача в учбовому закладі, підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 , виданого 02.07.1983, що узгоджується з пунктом 8 Порядку №637.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків вказаного суд, тому в задоволенні такої слід відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі №380/16435/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш