ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 24 березня 2026 року 	Справа № 903/7/26	

за позовом заступника керівника Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир
до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-Груп»,
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою; повернення земельної ділянки, 
Суддя Шум М.С.
Секретар судового засідання Шешеня С.В.
Представники сторін:
від прокуратури: Довган Н.Я., прокурор
від позивачів: Гудима В.О., Ковальчук В.І.
від відповідача: Кушнікова К.М.
від третьої особи: Наголюк А. В.
в с т а н о в и в:
до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява заступника керівника Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно -експлуатаційного відділу м. Володимир, в якій заступника керівника Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону просить усунути перешкоди державі - Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Володимир у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 , площею 10,3438 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є частиною спірної земельної ділянки площею 10,3438 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що належить на праві власності Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області (код ЄДРПОУ 39767861), шляхом:
- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги та припиненням речових прав щодо неї із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (код ЄДРПОУ 39767861) повернути державі - Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Володимир земельну ділянку площею 10,3438га, військового містечка НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є частиною земельної ділянки площею 10,3438 га з кадастровим номером НОМЕР_2.
Ухвалою суду від 12.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено  на 17 лютого 2026 року на 11:30 год.
27.01.2026 на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву.
03.02.2026 на адресу суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
03.02.2026 на адресу суду від Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
06.02.2026 на адресу суду від Міністерства оборони України надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
13.02.2026 на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшли заперечення на відповіді на відзив Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир , Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону та Міністерства оборони України.
Суд протокольною ухвалою від 17.02.2026 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 24.03.2026 о 11год 00 хв.
24.03.2026 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-Груп» надійшли письмові поясненя у справі.
В судовому засіданні 24.03.2026 прокурор, представник Міністерства оброни України та представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир зпозовні вимоги підтримали та зазначили, що земельна ділянка НОМЕР_2, площею 10,3438 га, зареєстрована на праві державної власності за ГУ Держгеокадастру у Волинській області, належать до земель оборони, які можуть використовуватися виключно для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.
Представник ТОВ «Ренесанс-Груп» в судовому засіданні і в поясненнях зазначив, що земельні ділянки, які запроєктовані, співпадають із самовільно захопленими ділянками, зокрема, на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 , площею 890,2681 га накладається земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 (площа накладення 10,3438 га)
Представник відповідача в судовому засіданні 24.03.2026 просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити, вважає позов прокурора до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області безпідставним, оскільки, для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 необхідні правові підстави, які на даний час відсутні.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.
Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України Про прокуратуру.
Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Згідно з вимогами п.п. 1, 2 Указу Президента України «Про систему центральних органів виконавчої влади» від 15.12.1999 № 1572/99 до системи центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізовуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством.
Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке, зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України» та ст. 10 Закону України «Про оборону України» Міністерство оборони України здійснює військово- політичне та адміністративне управління Збройними Силами України, а також управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
КЕВ м. Володимир є одним із структурних підрозділів Міністерства оборони України, та підпорядковується останньому. Основні фонди, обігові кошти КЕВ м. Володимир є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за КЕВ м. Володимир на праві оперативного управління. КЕВ м. Володимир володіє, користується, розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.
Так, відповідно до Положення про КЕВ м. Володимир, затвердженого наказом командувача Сил логістики від 29.05.2024 №174, КЕВ м. Володимир є органом управління, який входить до структури Сил логістики Збройних Сил України, та створений з метою організації виконання завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, закладів установ та організацій (надалі військових частин) Міністерства оборони України та Збройних Сил України, дислокованих у гарнізонах Волинської області (далі - Зона відповідальності) у мирний час та на особливий період.
Основним завданням КЕВ м. Володимир є утримання і експлуатація фондів військових містечок, які перебувають в користуванні військових частин та забезпечення цих фондів комунальними послугами та енергоносіями; проведення поточного та капітальних ремонтів казармено-житлового фонду, комунальних споруд та інженерних мереж, підготовка їх до зимового періоду; відновлення казарменно- житлового фонду, спеціальних об`єктів, комунальних споруд та інженерних мереж тощо.
Відтак, Міністерство оборони України та КЕВ м. Володимир є органами, уповноваженими здійснювати функції у даних спірних відносинах та захищати порушені інтереси держави, а отже є належними позивачами у даній справі.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18 (п.п. 77-81) бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Волинською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону на адресу Міністерства оборони України та КЕВ м. Володимир скеровано листи № 30.51/4505ВИХ-25 від 26.09.2025 та № 30.51/4500ВИХ-25 від 26.09.2025, у яких повідомлено уповноважені органи про порушення вимог чинного законодавства та роз`яснено його вимоги, які надають прокурору право на звернення до суду в інтересах уповноваженого органу, а також висловлено прохання про інформування прокуратури про те, чи вживатимуться Міністерством оборони Українита КЕВ м. Володимир заходи цивільно-правового характеру, спрямовані на повернення спірної земельної ділянки.
Листом Головного управління військової юстиції Міністерства оборони України № 220/74/ВихЗПІ/250 від 02.12.2025 проінформовано прокуратуру, що КЕВ м. Володимир будуть визначатися подальші заходи претензійно-позовного характеру для захисту інтересів оборонного відомства та Збройних Сил України.
Відповідно до листа КЕВ м. Володимир від 10.10.2025 №21/3653, останнім не вживалися заходи щодо відновлення порушених інтересів держави.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт не звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що прокуратурою дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" при поданні даного позову до суду.
Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею № 1 від 31.07.1980 оборонному відомству в особі Володимир - Волинської квартирно- експлуатаційної частини району КЕВ м. Володимир) надано у безстрокове користування землі загальною площею 6491,5 га, які розташовані на території Володимирського району (раніше Володимир-Волинський район) Волинської області (військове містечко НОМЕР_1 полігон).
Розпорядженням голови Володимир-Волинської районної державної адміністрації від 21.08.2013 за № 282 та відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Волинській області від 19.11.2013 № 58 на території Володимир - Волинського району проведено інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності, за межами населених пунктів на території Устилузької міської ради Володимир-Волинського району Волинської області, в тому числі вищевказаних земельних ділянок.
У Державному земельному кадастрі 19.10.2013 на підставі затвердженої документації із землеустрою була зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 10,3438 га, цільове призначення: 01.01 «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, № НВ-0702420102016.
На підставі розпорядження Володимир-Волинської районної державної адміністрації № 407 від 24.10.2016, 10.11.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області зареєстроване речове право державної форми власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 10,3438 га.
Водночас, прокурор зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 10,3438 га незаконно зареєстрована у Державному земельному кадастрі з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: К-16 та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, оскільки накладається на землі оборони військового містечка № НОМЕР_1 (полігон), чим створюються перешкоди оборонному відомству у користуванні та розпорядженні землями оборони, які в силу законодавчих обмежень, можуть перебувати лише у державній власності та використовуватись для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, а також унеможливлює здійснення державної реєстрації земель оборони військового містечка № НОМЕР_1 за Міністерством оборони України в особі КЕВ м. Володимир.
19.04.2021 слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові зареєстровано кримінальне провадження № 62021140020000023 за ч. 1 ст. 364 КК України, за фактом здійснення службовими особами Головного управління Держгеокадастру у Волинській області незаконної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, які призначені для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом інтересам держави.
В рамка вказаного кримінального провадження призначено та проведено комплексну судову земельно-технічну експертизу та судову експертизу з питань землеустрою, за результатами чого складено висновок експерта №696/697/23-22 від 24.11.2023 (надалі - Висновок експерта).
Висновком експерта встановлено, що спірна вся площа земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 накладається на землі оборони військового містечка № НОМЕР_1 .
Крім того встановлено, що розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Устилузької міської ради Володимир-Волинського району Волинської області, на підставі якої сформовано та зареєстровано у Державному земельному кадастрі земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 10,3438 га, не відповідає вимогам земельного законодавства, а саме ст.ст. 141, 149, 198 Земельного кодексу України, оскільки у даній землевпорядній документації відсутні погодження меж (чи/або вилучення земель) з Міністерством оборони України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
За змістом ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Статтею 77 ЗК України передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово- навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Аналогічне поняття земель оборони наведено також у статті 1 Закону України «Про використання земель оборони», який визначає правові засади і порядок використання земель оборони.
Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони.
За приписами ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.
Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).
Судом встановлено, що дозволів уповноважених органів щодо вилучення (добровільної відмови) указаної земельної ділянки зі складу земель оборони в матеріалах справи відсутні.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст. 116 Конституції України повноваженням здійснювати управління державною власністю відповідно до закону наділено Кабінет Міністрів України.
Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено поняття управління об`єктами державної власності, згідно з якою це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, з врахуванням вимог визначених у ст. 142 ЗК України, виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право власності та користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.
Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги наведені норми права, істотною передумовою для припинення права власності держави на землі оборони та передачу його іншому органу (суб`єкту), є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.
Враховуючи, що ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністерством оборони України не приймались рішення щодо передачі (відмови) від земель оборони військового містечка № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, проведення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, частина якої площею 10,3438 га накладається на землі оборони, порушує вищевказане законодавство та інтереси держави на володіння та вільне використання зазначеними землями оборони.
Порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав визначено положенням ст. 79-1 ЗК України.
Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру та здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: обов`язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об`єкти; єдності методології ведення Державного земельного кадастру; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, що змінюються; документування всіх відомостей Державного земельного кадастру.
За змістом ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 10,3438 га з кадастровим номером НОМЕР_2, приналежна до земель оборони, зареєстрована в Державному земельному кадастр з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та перебуває в державній власності Головного управління Держгеокадастру у Волинській.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству.
Положеннями ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Також згідно з ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Відповідно до статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.
Кадастрова зйомка включає:
а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;
б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;
в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;
г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;
ґ) виготовлення кадастрового плану.
Враховуючи, що погодження меж (чи/або вилучення земель) з Міністерством оборони України не проводилося, а останнє не надавало добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки військового містечка НОМЕР_1 відбулося з порушенням законодавства України.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Частиною 2 цієї ж статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується.
У статті 16 ЦК України визначено загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.
Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Відповідно до ч. 7 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) зауважує, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог (за яким позивач у позовній заяві повинен вказати спосіб захисту, визначений приписами ЦК України та ГК України) суперечить завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Враховуючи вищевикладене, позовна вимога прокурора про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги та припиненням речових прав щодо неї із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обґрунтованою та такою що підлягає до задоволення.
Статтею 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.
Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті.
Відповідно до ч. 2 цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.
Згідно зі ст. 389 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Землі оборони є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав та не можуть перебувати у власності інших суб`єктів, окрім держави.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що за змістом ст. 391 ЦК України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння (постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 372/1684/14-ц).
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів.
Предмет негаторного позову становить вимога власника майна про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
При цьому, поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене, у тому числі реєстрація в Державному земельному кадастрі.
У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд дійшов висновку про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. Якщо на момент подання позову правопорушення, що є об`єктом негаторного позову, припинилося, то підстав для задоволення позову у суду немає, а в даному випадку правопорушення є триваючим, а отже таким, що підлягає врегулюванню в судовому порядку.
При зверненні до суду з негаторним позовом позивач має право не тільки вимагати усунення перешкод у здійсненні прав, що вже існують, а й вимагати попередження їх можливого порушення у майбутньому, якщо є підстави очікувати їх наступ.
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2 статті 152 ЗК України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.
Згідно зі ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, установленому законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п. 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (п. 7.23).
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Аналізуючи в сукупності вищевказане законодавство вбачається, що, оскільки виключно Кабінет Міністрів України має право розпоряджатись землями оборони за поданням Міністерства оборони України, то у даному випадку проведена державна реєстрація на праві комунальної власності за Устилузькою міською радою на частину спірної земельної ділянки зі складу земель оборони, суперечить інтересам держави, у зв`язку з чим така реєстрація підлягає скасуванню у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та земельна ділянка підлягає поверненню у власність Міністерства оборони України, що в сукупності буде єдиним ефективним способом захисту інтересів держави.
У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд зробив висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
З огляду на викладене, позовна вимога про зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повернути державі - Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Володимир земельну ділянку площею 10,3438га, військового містечка НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є частиною земельної ділянки площею 10,3438 га з кадастровим номером НОМЕР_2 є підставною та такою, що підлягає до задоволення.
Оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки, спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 130 ГПК України слід віднести на нього.
Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-
вирішив:
1. Позов задоволити.
2. Усунути перешкоди державі - Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Володимир у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 , площею 10,3438 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є частиною спірної земельної ділянки площею 10,3438 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що належить на праві власності Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області (код ЄДРПОУ 39767861).
3. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги та припиненням речових прав щодо неї із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
4. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (код ЄДРПОУ 39767861) повернути державі - Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Володимир земельну ділянку площею 10,3438га, військового містечка НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є частиною земельної ділянки площею 10,3438 га з кадастровим номером НОМЕР_2.
5. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 67, код ЄДРПОУ 39767861) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (код ЄДРПОУ 38326057, отримувач: ДКСУ м. Київ, МФО 820172 , р/р UA238201720343120001000082783) 4 844,80 грн. витрат зі сплати судового збору. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.  

Повний текст рішення складено
03.04.2026

Суддя Микола ШУМ