В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/3051/25
Провадження № 1-кп/348/162/26

06 квітня 2026 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024091200000242, яке надійшло з обвинувальним актом про обвинувачення 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лозівське Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, який є учасником бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,
інші учасники: прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
потерпіла ОСОБА_6 ,
представник потерпілої ОСОБА_7 ,
представник цивільного відповідача ОСОБА_8 ,
встановив:
5 липня 2024 року приблизно о 18.00, у світлу пору доби, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки Ford Focus, реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , по автодорозі Н-09 сполученням «Мукачево-Львів» між населеними пунктами м.Надвірна та с.Гвізд, у напрямку м.Надвірна, маючи намір повернути на прилеглу територію, що знаходиться ліворуч по напрямку руху виявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки для інших учасників руху, всупереч вимогам п.1.1 ПДР перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та допустив зіткнення із автомобілем марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у позаду у попутному напрямку. Внаслідок цього, пасажир автомобіля марки Vоlkswagen Transporter, ОСОБА_6 отримала закриту травму лівого плеча (уламковий перелом плечової кістки), що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. ОСОБА_3 порушив вимоги п. 1.5, п. 2.3 (б, д), п.2.9 (а), п. 10.1, п.10.4 Правил дорожнього руху України. Такими діями, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 вину визнав повністю. Дав такі показання. У нього 44 водійського стажу і жодного разу його не притягували до відповідальності за порушення правил дорожнього руху. У 2024 році його звільнили з військової служби. Зі сходу після звільнення він привіз автомобіль для того, щоб відремонтувати. Автомобіль був на іноземній реєстрації і зберігався за місцем проживання обвинуваченого. 5 липня 2024 року, приблизно о 17.00 до нього передзвонив знайомий з яким вони разом служили і повідомив, що помер їх побратим. Знайомий сказав, що буде проїздом у с. Мирне, просив, щоб обвинувачений із ним зустрівся. На час коли йому подзвонили обвинувачений вже перебував у стані алкогольного сп`яніння, але вирішив поїхати, зустрітися із побратимом та вияснити більш детально обставини загибелі товариша. Відстань була невелика, приблизно 5 км, тому вирішив їхати на автомобілі. По дорозі відбулося ДТП. Зазначив, що не міг уникнути зіткнення. Про вчинене шкодує. Цивільний позов визнає частково, витрати на правничу допомогу потерпілої вважає необгрунтованими та просить зменшити.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині та беручи до уваги, що прокурор, потерпіла та її представник, також не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпіла, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно обставин вчинення злочину, які ніким не оспорювалися.
Крім цього, в судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: копія паспорта; вимога УІЗ в Івано-Франківській області, згідно з якою обвинувачений раніше не судимий; характеристика з місця проживання, згідно з якою ОСОБА_3 зарекомендував себе з позитивної сторони, одружений, ветеран російсько-української війни, скарг на його поведінку не надходило; довідка про неперебування обвинуваченого на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога; довідку про склад сім`ї, відповідно до якої обвинувачений проживає із дружиною, 1963 року народження; копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якої обвинувачений одружений з 11.05.1985; копію посвідчення учасника бойових дій; копію посвідчення щодо нагороди нагрудним знаком "За мужність та доблесть"; копії двох подяк за проявлену особисту мужність та героїзм, стійкість та рішучість при виконанні військового обов`язку в умовах пов`язаних з ризиком для життя під час заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації; копію водійського посвідчення, відповідно до якої обвинувачений має право керувати транспортними засобами з червня 1997 року.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, які суд визнав доведеними, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, сімейний стан, майновий стан - відсутність джерела доходів, його заслуги перед Батьківщиною, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Згідно з досудовою доповіддю ймовірність вчинення обвинуваченим злочину повторно середня, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній, тому орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. 
Враховуючи те, що інформація наведена у досудовій доповіді відповідає іншим матеріалам справи, суд бере до уваги при призначенні покарання інформацію, яка характеризує особу обвинуваченого, наведену у висновку органу пробації, оскільки враховуючи характер вчиненого злочину, обставини за яких його було вчинено, дані про особу обвинуваченого, у досудовій доповіді наведено належну оцінку ризиків. 
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів. 
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми Кримінального кодексу України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначити йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.286-1 КК України до якого приєднати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Крім цього, суд відхиляє позицію сторони захисту щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки ст.75 КК України прямо заборонено застосовувати такий вид звільнення до осіб, які вчинили порушення правил безпеки дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно з ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Потерпіла пред`явила цивільний позов про стягнення майнової та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що внаслідок вчинення обвинуваченим злочину у потерпілої погіршився загальний стан здоров`я. Наслідки цього потерпіла відчуває досі. Винуватість обвинуваченого підтверджена доказами. Просить стягнути з обвинуваченого майнову шкоду, що складається з витрат на лікування у розмірі 67101,90 гривень та 241765,46 гривень за пошкодження транспортного засобу. Також просить стягнути із МТСБУ регламентовану суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у розмірі 160000,00 гривень. Моральну шкоду оцінює у розмірі 100000,00 гривень, яка проявилася у сильному фізичному болі, що був спричинений внаслідок завдання тілесних ушкоджень; сильному психологічному стресі, внаслідок ДТП; душевних стражданнях, які потерпіла пережила. Просить стягнути моральну шкоду з обвинуваченого. Також просила стягнути з обвинуваченого витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до поданих доказів таких витрат.
Сторона захисту подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказали, що обвинувачений цивільний позов визнає частково.Вважають, що заявлений розмір як майнової, так і моральної шкоди є завищеним. Покликаються на те, що витрати на лікування підтверджені документально на суму 52271,10 гривень, а тому саме цю суму слід відшкодувати потерпілій. Щодо шкоди завданої майну, то було встановлено, що вартість автомобіля потерпілої станом на 05.07.2024 становила 528930,00 гривень, а вартість автомобіля після ДТП - 148403,54 гривень. А тому за вирахуваннямрегламентованої суми страхового відшкодування МТСБУ у розмірі 160000,00 гривень з обвинуваченого підлягає до стягнення 220526,46 гривень. Щодо моральної шкоди, то глибина страждань потерпілої внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення не відповідає розміру шкоди, яку вона просить стягнути з обвинуваченого, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Відсутність будь-яких доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу свідчить про необгрунтованість позову у цій частині. 
Моторне (транспортне) страхове бюро України подало відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути понесені судові витрати в розмірі 2000,00 гривень. В обгрунтування такої позиції покликаються на таке. При розрахунку розміру шкоди цивільний позивач визначає різницю між вартістю автомобіля без врахування пошкоджень станом на дату проведення оцінки та залишковою вартістю, що суперечить вимогам законодавства. При розрахунку розміру шкоди слід брати до уваги вартість транспортного засобу на момент вчинення ДТП, а не на момент проведення експертизи. Крім цього, автомобіль марки Ford, номерний знак НОМЕР_1 , не був допущений до дорожнього руху на території України, а це виключає можливість поширення на нього положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на спірні правовідносини, які виникли внаслідок його експлуатації. Що унеможливлює виникнення зобов`язань у МТСБУ по відшкодуванню шкоди цивільному позивачу у даній справі.
На обгрунтування цивільного позову та заперечень проти нього були досліджені такі докази.
Згдіно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , транспортний засіб марки Vоlkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить потерпілій ОСОБА_6 . 
Потерпіла з 19.09.2024 до 25.10.2024 проходила амбулаторне лікування у зв`язку з переломом лівої плечової кістки, що підтверджується витягом із реабілітаційної картки.
На лікування потерпіла витратила 52960,90 гривень, що підтверджується квитанціями (арк. спр. 43-52). 
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-25/11934-АВ від 02.10.2025 ринкова вартість автомобіля марки Vоlkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату ДТП становила 528930,00 гривень, а вартість після ДТП станом на 5 липня 2024 року становила 148403,54 гривень. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу на дату вчинення ДТП становила 950126,97 гривень.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Законом України №1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (який діяв на момент вчинення ДТП) визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до ст.30 цього Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
Відповідно до матеріалів справи, потерпіла понесла витрати на лікування у розмірі 52960,90 гривень, що підтверджений належними та допустимими доказами. А тому саме цей розмір відшкодування слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої.
Суд також вважає обгрунтованою позицію сторони захисту щодо визначення розміру майнової шкоди, яка була завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілої, оскільки це узгоджується з положеннями Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Тому при визначенні розміру завданої шкоди слід визначити різницю між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. А саме різницю між 528930,00 гривень та 148403,54 гривень, що становить 380526,46 гривень.
При здійсненні оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог до МТСБУ суд врахував таке.
Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
За правилом пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно із пунктами 1.5, 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Отже, системний аналіз наведених правових норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про дорожній рух» дозволяє зробити висновок, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюють свою дію на незареєстрований транспортний засіб, оскільки його експлуатація забороняється і він не допущений до дорожнього руху.
Як встановлено судом транспортний засіб, яким керував обвинувачений, не був належним чином зареєстрований на території України, отже, на МТСБУ не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, який неправомірно використовувався чи недопущений до дорожнього руху на території України.
Таким чином, позовну вимогу щодо стягнення з обвинуваченого 241765,46 гривень майнової шкоди за пошкодження транспортного засобу слід задовольнити, у задоволенні позову в частині стягнення з МТСБУ регламентної виплати у розмірі 160000,00 гривень відмовити.
Положеннями статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.
Суд, враховуючи наведені у позові доводи, характер кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої, ступінь вини обвинуваченого, доходить висновку, що моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню потерпілій внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення, становить 20000,00 гривень, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.
Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Витрати на професійну правничу допомогу потерпілої становили 16000,00 гривень, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 22.07.2024 №67/07/2024, відповідно до якого розмір фіксованого гонорару становить 20000,00 гривень; квитанціями, відповідно до яких потерпіла сплатила представнику 16000,00 гривень; детальним описом наданих послуг, відповідно до якого зазначено перелік наданих послуг та час, що був витрачений на їх надання, а також сторони дійшли згоди щодо зменшення витрати до 16000,00 гривень.
За наведених обставин, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності витрати на правничу допомогу потерпілої та вважає, що такі підлягають до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої у розмірі 16000,00 гривень.
Відповідно до додаткової угоди від 22.01.2026 №222 МТСБУ понесло витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з залученням до розгляду даної справи як цивільного відповідача у розмірі 2000,00 гривень, які відповідають складносі даної справи та обсягу наданих послуг із представництва.
Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Суд відмовив у задоволенні позову до МТСБУ, а тому у цивільного відповідача виникло право на відшкодування судових витрат. На підставі наведеного суд доходить висновку, що з ОСОБА_6 слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, які поніс цивільний відповідач, МТСБУ, у розмірі 2000,00 гривень.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2024, слід скасувати, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України.
Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, слід вирішити питання про долю речових доказів, а саме: автомобіль марки марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід повернути потерпілій ОСОБА_6 ; автомобіль марки Ford Focus, реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , слід повернути законному володільцю; медичну карту стаціонарного хворого №20612/24 слід потернули в КНП "ОКЛ ІФ ОР", а догоспітальних клінічний протокол №2415 - в КНП "Надвірнянська ЦРЛ".
На підставі ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 32132,44 гривень на користь держави.
Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,
ухвалив:
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3  рахувати з моменту звернення вироку до виконання. 
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3  на користь ОСОБА_6 витрати на лікування потерпілої у розмірі 52960 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень 90 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3  на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 241765 (двісті сорок одну тисячу сімсот шістдесят п`ять) гривень 46 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3  на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3  на користь ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень.
Відмовити у задоволенні цивільного позову в частині стягнення регламентованої суми страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень з Моторного (транспортного) страхового бюро України.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2024 - скасувати.
Речові докази: 
автомобіль марки марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути потерпілій ОСОБА_6 ; 
автомобіль марки Ford Focus, реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_3 ; 
медичну карту стаціонарного хворого №20612/24 потернули в КНП "ОКЛ ІФ ОР";
догоспітальних клінічний протокол №2415 повернути в КНП "Надвірнянська ЦРЛ".
Стягнути з ОСОБА_3  процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 32132 (тридцять дві тисячі сто тридцять дві) гривні 44 копійки на користь держави.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя  ОСОБА_1