РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/18471/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач-2), у якому просить суд:
визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у призначенні позивачу з 01.09.2025 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у вересні 2025 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Заява позивача за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду по суті до відповідача-1. Відповідач-1 рішенням від 08.09.2025 № 121130004972 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, відповідач-1 не зарахував до загального страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки дата народження зазначена не в повному обсязі, та період проходження військової служби, оскільки відсутні сторінки військового квитка, де відображено періоди проходження військової служби. Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що суперечить вимогам законодавства, оскільки вважає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. З огляду на що, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
27.10.2025 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що немає жодних підстав для визнання протиправними дій відповідача-1. Вказує, що за результатами розгляду заяви позивача вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною третьою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За наведеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю.
У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач-2 не надав, тому в силу вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 13.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
01.09.2025 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем свого проживання із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 01.09.2025 направлено для розгляду до відповідача-1.
08.09.2025 відповідачем-1 прийнято рішення № 121130004972 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою прийняття пенсійним органом такого рішення, як слідує з його змісту, слугувало те, що відповідач-1 не зарахував до загального страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки дата народження заявниці зазначена не в повному обсязі, та період проходження військової служби згідно наданого військового квитка серії НОМЕР_2 оскільки відсутні сторінки, де відображено періоди проходження військової служби.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача-2 та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з цим позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням та порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положенням частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
Приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Верховний Суд у Постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Статтею 62 Закону № 1788-XII, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Окрім того, загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 за № 110 та затвердженою наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).
Згідно з пункту 1.1 Інструкції № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як встановлено судом зі спірного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 30.08.1982, оскільки на титульній сторінці зазначено тільки рік народження заявниці.
Суд зауважує, що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тотожні за змістом вимоги щодо ведення трудових книжок встановлювала Інструкція № 58.
Відтак, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення такого працівника конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Саме такий правовий висновок був сформований Верховним Судом у постанові від 30.09.2021 у справі № 300/860/17, який в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає до застосування судом при вирішенні цієї справи.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Суд наголошує, що зазначення на титульній сторінці трудової книжки лише року народження працівника замість повної дати його народження відповідно до паспортних даних, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.
Суд критично оцінює позицію відповідача-1 у даній справі та зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудових книжок. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.
Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа № 677/277/17), від 17.07.2018 (справа № 220/989/17), від 19.12.2019 (справа № 307/541/17).
Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 30.08.1982, мають бути зараховані до страхового стажу, оскільки матеріали справи не містять доказів визнання трудової книжки недостовірною чи нечинною.
Суд також звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п.4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
В контексті цього суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів направлення відповідачем запитів, листів та здійснення інших повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.
Таким чином, із наведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача-1 у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 30.08.1982, є протиправною, а тому спірні періоди підлягають до зарахування.
При цьому, суд вважає необгрунтованими покликання відповідача-1 про незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби через відсутність сторінок військового квитку, де зазначено періоди проходження військової служби, оскільки на сторінці 4 військового квитку серії НОМЕР_3 міститься запис "в радянській армії не служила".
Відтак, відсутні підстави для зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу позивача через відсутність факту проходження нею військової служби. 
Водночас, суд зауважує, що хоч у мотивувальній частині позовної заяви позивач і наводить обґрунтування з приводу протиправності не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи, однак в прохальній частині позову вона не заявляє вимоги про зарахування таких період та/або інших до страхового стажу.
Більше того, зі спірного рішення судом встановлено, що відповідачем-1 визнається наявність у позивача страхового стажу на рівні 10 років 02 місяців 28 днів. 
При цьому, при прийнятті спірного рішення трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 не досліджувалась в повному обсязі через зазначення на титульній сторінці трудової книжки неповної дати народження.
Суд зауважує, жодних застережень з приводу того, які саме періоди трудової діяльності, вказані в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , не були зараховані до страхового стражу позивача (усі чи лише частина) ні заяви сторін по суті спору, ні спірне рішення від 08.09.2025 № 121130004972 не містять. Так само назване рішення про відмову в призначені пенсії не містить і положень про те, які саме періоди трудової діяльності та на підставі яких документів були зараховані відповідачем-1 до страхового стажу позивача.
В свою чергу, позивачем інших доказів наявності страхового стажу, окрім як копій аркушів трудової книжки серії НОМЕР_1 , до позовної заяви також не додано.
Таким чином, в матеріалах судової справи відсутні належні, допустимі та достатні докази для встановлення точного обсягу набутого позивачем страхового стражу.
Відтак, враховуючи зміст матеріально-правових вимог, заявлених позивачем до відповідачів, обставини набуття позивачем страхового стажу та його загальної тривалості не входять до предмета доказування у справі.
Також відсутність в матеріалах судової справи належних, допустимих та достатніх доказів для встановлення точного обсягу набутого позивачем страхового стражу робить неможливим для суду вихід за межі позовних вимог та, відповідно, прийняття судового рішення про зобов`язання відповідачів зарахувати до страхового стажу позивача додаткових періодів трудової діяльності.
Наведене зумовлює для суду необхідність в ухваленні судового рішення про застосування іншого способу захисту порушень прав на підставі пункту 10 частини другої статті 245 КАС України.
Відтак, для забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача слід ухвалити судове рішення про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 08.09.2025 № 121130004972, а також зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 01.09.2025 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії.
За наведених обставин, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-2 вчинити дії щодо призначення пенсії позивачу відсутні.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн, оскільки саме його рішення про відмову в призначенні пенсії зумовило порушення прав позивача.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.09.2025 № 1211130004972 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом в даному судовому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області суму судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн, 60 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 08.04.2026. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ); 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська обл., 61022; код ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344);
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК